УХВАЛА
 
15 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 401/2649/20
провадження № 61-17478ск21
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2021 року та на постанову Кропивницького апеляційного суду від 23 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У 2020 році ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, загальною вартістю 10 000 дол. США, шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок, автомобіль залишити у власності відповідача зі стягненням з неї на користь ОСОБА_1 компенсації вартості майна в розмірі 12 781,60 грн. 
 
ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 про поділ вказаного майна шляхом визнання за ним права особистої приватної власності на спірний житловий будинок та автомобіль.
 
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від                   27 травня 2021 року в складі судді Іващенко В. М., залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 23 вересня 2021 року в складі колегії суддів Голованя А. М., Карпенка О. Л., Письменного О. А., позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково.
 
Визнано житловий будинок АДРЕСА_1 та автомобіль AUDI А4, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
 
Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по Ѕ частині вказаного житлового будинку та автомобіля. У задоволенні інших частин позовів відмовлено.
 
26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Ціна позову в цій справі складає 10 000 дол. США, що еквівалентно 281 500 грн та яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що справа має для нього виняткове значення, оскільки Держава Україна, в особі судів першої та апеляційної інстанцій фактично відмовила йому у мирному володінні своїм майном; справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки відсутній висновок у подібних правовідносинах. 
 
Указані обґрунтування фактично підтверджують незгоду з оскарженими судовими рішеннями і, відповідно, не свідчать, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та справа має виняткове значення.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня                       1997 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Житомирського апеляційного суду від                           23 вересня 2021 року відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                               Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                        І. О. Дундар
 
                                                                                                                         М. М. Русинчук