Дата документу 19.11.2021 Справа № 336/6316/20

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 336/6316/20	Головуючий у 1-й інстанції Зарютін П.В.	
Пр. № 22-ц/807/2383/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2021 року                                       м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С. 
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2020 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги 

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Концерн «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2-3), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у сумі 30689,46 грн., а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2102,00 грн.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що у період з 01.08.2017 року по 01.10.2020 року відповідачу було надано послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 30689,46 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Зарютіна П.В. (а.с. 8).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 11) відкрито спрощене позовне провадження у цій справі з повідомленням (без виклику) учасників справи.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2020 року позовні вимоги Концерну «МТМ» у цій справі задоволено (а.с. 17-19).
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Концерну «МТМ» (ЄДРПОУ 32121458) заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі у розмірі 30689,46 грн. та судовий збір 2102,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 28-31) просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову Концерну «МТМ» відмовити.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 47).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку у цій справі відкрито (а.с. 48-49), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 50).
Позивач Концерн «МТМ» подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у цій справі (а.с. 54-56).
За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Проте, має місце відповідне навантаження судді – доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів). Крім того, суддя-доповідач перебувала у щорічній та додатковій відпустках (а.с. 65-66).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 274-279, пп. 9 п.1 Перехідних положень ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі.
Оскільки, відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК УРСР наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.
За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Споживач згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
За нормами ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
За змістом статті 24 ч. 3 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Судом встановлено, що позивач у період з 01.08.2017 року по 01.10.2020 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у належне відповідачу приміщення (інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно а.с.5), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 30689,46 грн.
Вказане достовірно підтверджується розрахунком позивача про утворення заборгованості відповідача з опалення (особистим рахунком) 32622489 (а.с.6).
Отже, названий розмір заборгованості достовірно підтверджено, на його спростування сторона відповідача доказів суду першої інстанції не подавала.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
На підставі викладеного, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги позивача у цій справі є законними та обґрунтованими.
Апеляційний суд погоджується із таким висновкам суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають її позицію, як відповідача у цій справі, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Так, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у цій справі, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що позивач Концерн «МТМ» не мав права нараховувати їй по її квартирі вищезазначену заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у сумі 30689,46 грн.
Оскільки, суд першої інстанції правильно встановив, що плата за послуги позивача з централізованого опалення вищезазначеної квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності відповідачу одноособово (1/1 а.с. 5 зворот), здійснюється пропорційно розміру опалюваної площі цієї квартири незалежно від того, зареєстрований, користується (проживає) чи не зареєстрований, не користується (не проживає) відповідач на свій розсудв останній (останньою) чи члені її сім`ї та інші особи.
Крім того, в силу вимог ст. 319 ч. 4 ЦК України власність зобов`язує і відповідач, як власник квартири, зобов`язана оплачувати цю фактично надану у вищезазначену квартиру послугу позивача з централізованого опалення. 
Послуга з гарячого водопостачання має нараховуватись позивачем відповідачу за наданими показами лічильника, в разі відсутності останніх щомісяця чи відсутності самого лічильника гарячої води у квартирі відповідача або, якщо повірка лічильника прострочена, нарахування плати за гаряче водопостачання (ГВП) здійснюється не менше, ніж як на 1 (одну) особу (у даному випадку відповідача, як одноособового власника цієї квартири) незалежно від того, зареєстрована (проживає) чи не зареєстрована (не проживає) вона у цій квартирі (рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 142 від 24.03.2017 року - копія (а.с. 58), яка була надана позивачем лише апеляційному суду та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі, як доказ, передбачений ст. 367 ч. ч.2, 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача).
Відповідач не надала суду у цій справі належних, допустимих доказів того, що гаряче водопостачання у вищезазначену квартиру відповідача позивачем взагалі не надавалась у вищезазначений період нарахування заборгованості за цю послугу (відповідний акт, акти, рішення суду тощо).
Оскільки, в разі, якщо позивач Концерн «МТМ» без поважних причин не складав будь-які акти, на складанні яких наполягала відповідач, та для складання яких були відповідні законні підстави, то відповідач ОСОБА_1 не позбавлена була права оскаржувати цю бездіяльність чи відмову Концерну «МТМ» у судовому порядку та за рішенням суду зобов`язати позивача це зробити в установленому законом порядку.
Однак, в силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).
При вищевикладених обставинах, судом першої інстанції було правильно встановлено, що між сторонами у цій справі існують фактичні відносини з приводу постачання у квартиру відповідача позивачем вищезазначених послуг з централізованого опалення та ГВП. 
Сама по собі відсутність письмової форми договору сторін про це не звільняє відповідача, як власника квартири з 29.05.2007 року (а.с.5 зворот), від оплати цих фактично наданих в її квартиру послуг позивачем (а.с.6).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). 
Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. 
Відповідач не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування позову позивача у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача.
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
Оскільки, відповідач ОСОБА_1 хоча і повідомила суду першої інстанції у своїй заяві лише від 05.11.2020 року іншу свою адресу ( АДРЕСА_3 – а.с. 14), ніж та, що наявна у матеріалах цієї справи: АДРЕСА_1 (ця квартира належить їй на праві власності - а.с.5, але вона у ній не зареєстрована – інформація про реєстрацію відсутня – а.с.10). 
Проте, судова повістка надсилалась відповідачу судом першої інстанції за наявною у цій справі адресою та робилось оголошення про виклик відповідача з додержанням вимог ст. 187 ч. 10 ЦПК України (подальший виклик особи, зареєстроване місце проживання якої не має можливості встановити, здійснюється через оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України) раніше 28.10.2020 року (а.с.12-13), конверт із судовою повісткою на ім`я відповідача повернувся на адресу суду першої інстанції без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній» (а.с.15) - ст. 128 ч.8 ЦПК України.
Крім того, при цьому апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1  була повідомлена про дату, час і місце розгляду цієї справи судом першої інстанції (11.12.2020 року) належним чином додатково під час особистого нею ознайомлення її із матеріалами цієї справи 05.11.2020 року (заява відповідача а.с. 14).
Відсутність розгорнутого мотивування суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні не може бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 . 
Відповідач ОСОБА_1 вперше лише в апеляційному суді у цій справі заявила про застосування позовної давності (апеляційна скарга а.с.30).
Хоча, апеляційним судом встановлено, що із матеріалами цієї справи відповідач ОСОБА_1 була ознайомлена особисто ще 05.11.2020 року (заява відповідача а.с. 14). 
Проте, заяви про застосування позовної давності у цій відповідач ОСОБА_1 суду першої інстанції не подавала, у тому числі поштою. Хоча, вона мала для цього об`єктивну можливість до ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі – 11.12.2020 року. 
Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
Так, апеляційним судом також встановлено, що правом на відзив на позов позивача у цій справі з дати ознайомлення з матеріалами справи (05.11.2020 року) відповідач ОСОБА_1 у встановлений судом 15-денний строк до 20.11.2020 року (п`ятниця, робочий день) включно та станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції взагалі не скористалась на свій власний розсуд. 
В силу вимог ст. 178 ч. 8 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
При цьому, в силу вимог ст. 267 ч. ч. 4,5 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
І тому, хоча, апеляційним судом було встановлено,що:
- позивач у цій справі заявляв, що він просив стягнути з відповідача заборгованість виключно за період з 01.08.2017 року по 01.10.2020 року (позов а.с.2 зворот) і з урахуванням звернення позивача до суду із вищезазначеним позовом у жовтні 2020 року (а.с.2 відмітка суду на позові), це начеб - то знаходиться в межах загального (трирічного) строку позовної давності,
- проте, із розрахунку позивача, що станом на 01.08.2017 року (а.с.6) відповідач вже мала заборгованість за централізоване опалення у сумі 21965,09 грн. та за централізоване ГВП 1227,28 грн. і у серпні 2017 року відповідачу ще додатково було нараховане щомісячну плату за централізоване ГВП 252,84 грн.,
- дійсно, загальний строк позовної давності для стягнення боргу у цій справі становить 3 (три) роки та оплата послуг позивача має здійснюватись відповідачем на користь позивача не пізніше наступного місяця після того місяця, в якому отримана послуга,
- і сума заборгованості 23445,21 грн. (розрахунок: за централізоване опалення у сумі 21965,09 грн. + централізоване ГВП 1227,28 грн. + щомісячне у серпні 2017 року нарахування плати за централізоване ГВП 252,84 грн.) заявлена позивачем у цій справі до відповідача поза межами загального (трирічного) строку позовної давності, оскільки, підстав для переривання останнього (ст. 264 ЦПК України добровільні проплати відповідача заборгованості, укладення відповідачем з позивачем договору реструктуризації цієї заборгованості, раніше звернення позивача до суду із позовом про стягнення цієї заборгованості тощо) у цій справі апеляційним судом не встановлено та позивачем не доведено,
- проте, при вищевикладених обставинах поза межами компетенції апеляційного суду, в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України, є застосування позовної давності апеляційним судом у цій справі до вказаних позовних вимог позивача на суму 23445,21 грн. за заявою відповідача, зробленою вперше лише в апеляційному суді. 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України в разі відмови відповідачу у задоволенні її апеляційної скарги у цій справі у повному обсязі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 19.11.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.