ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 760/18409/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  19 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Ганечко О.М., 
                                        Ключковича В.Ю.,
при секретарі судового засідання Почепі В.В.,
за участю учасників судового процесу:
від позивача (апелянта): Савицький І.О.,
від відповідача: не з`явились, 
від третіх осіб: не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
До Солом`янського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд:
- стягнути з відповідача на користь позивача та його сім`ї грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення в повному обсязі, без відрахування площі державної квартири, в розмірі 1745877,40 грн.;
- зобов`язати відповідача в разі невиплати ним цієї суми грошової компенсації в цьому році здійснити її перерахунок при подальшій виплаті у зв`язку з зміною відповідно показника обрахування, що визначається щорічним наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України;
- стягнути з відповідача на користь позивача та його сім`ї заподіяну моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30.09.2020, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 28.01.2021 у відкритті провадження у справі № 760/18409/20 було відмовлено з тих підстав, що позивач, починаючи з 2016 року, неодноразово звертаввся до суду з аналогічними позовними вимогами, у задоволенні яких йому було відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 16.06.2021 ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 30.09.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 28.01.2021 було змінено з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові. Змінюючи рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд вказав, що зазначена справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Ухвалою Верховного Суду від 21.07.2021 було задоволено заяву ОСОБА_1 про направлення справи для розгляду за встановленою юрисдикцією та передано справу № 760/18409/20 для продовження розгляду до Чернігівського окружного адміністративного суду. 
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду 13 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду 18 серпня 2021 року від  позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 3 ч.1 ст. 240 КАС України.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, грубе порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що предмет та підстави позову, визначені позивачем у цій справі, не є тотожними предмету та підставам позову в справі №750/3665/20, в якій було відкрито провадження ухвалою Чернігівським окружним адміністративним судом від 14 травня 2021 року.
За наведених у апеляційній скарзі обставин, апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції не є законною, а тому підлягає скасуванню та направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до приписів ст. 320 КАС України.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 р. та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити.
Інші учасники судового процесу до суду не з`явились та явку уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили та будь-яких заяв або клопотань до суду не надали.
Керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України, колегією суддів ухвалено рішення про здійснення апеляційного розгляду справи за даною явкою.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи,
ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 у справі                                № 750/3665/20 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Міністерства оборони України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому позивач просить суд:
-  визнати право ОСОБА_1 на отримання його сім`єю складом із 5 (п`яти) осіб грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, на отримання якого мають законне право згідно підстав п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 24.06.2004 № 1865-IV “Про внесення змін до статті 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, ч. 3 ст. 50 Житлового кодексу України, Закону України від 11.06.2009 №1510-IV “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань забезпечення житлом громадян” в повному обсязі, без відрахування площі державної квартири в якій проживає, оскільки в цій квартирі законно залишаються проживати інші члени його сім`ї, які вже є окремими сім`ями; 
- визнати незаконними та скасувати, з підстав п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 24.06.2004 №1865-IV “Про внесення змін до статті 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, ч. 3 ст. 50 Житлового кодексу України та Закону України від 11.06.2009 №1510-IV “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань забезпечення житлом громадян”:
1) рішення житлової комісії Чернігівського обласного військового комісаріату, що оформлене у формі протоколу від 12.10.2018 № 16:
2) рішення Комісії Міністерства оборони України з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями від 28.11.2018 № 350, щодо перевірки дотримання вимог законодавства при нарахуванні грошової компенсації за 2018 рік у Чернігівському гарнізоні, оформлене у формі протоколу і в якому в пропозиціях стосовно сім`ї ОСОБА_1 виписало надуманий, безпідставний висновок “Доопрацювати питання щодо квартирного обліку”, замість законного, вмотивованого і обґрунтованого висновку як того передбачає чинне законодавство в їх частинах відносно ОСОБА_1 та його сім`ї.
- зобов`язати Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та Міністерство оборони України негайно надати сім`ї ОСОБА_1 складом вже з 5 (п`яти) осіб грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення в повному обсязі, без відрахування площі державної квартири, в якій залишаються проживати колишні члени сім`ї, які вже є окремими сім`ями; 
- стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 та його сім`ї моральну шкоду у розмірі п`яти тисяч гривень.
З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір між сторонами у даній справі щодо необхідності виплати Міністерством оборони України на користь позивача і на користь його сім`ї грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення в повному обсязі, без відрахування площі державної квартири є тотожним спору у справі № 750/3665/20 щодо зобов`язання, зокрема, Міністерство оборони України негайно надати сім`ї ОСОБА_1 складом вже із 5 (п`яти) осіб грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення в повному обсязі, без відрахування площі державної квартири, в якій залишаються проживати колишні члени сім`ї, які вже є окремими сім`ями. Також, позивач у кожній зі справ заявляє вимогу про стягнення з Міністерства оборони України моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Крім того, підставами позовів в обох випадках позивач зазначає наявність у нього та членів його сім`ї відповідно до статті 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” права на грошову компенсацію за належне їм для отримання жиле приміщення.  
Отже, оскільки спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже вирішується у справі №750/3665/20, суд першої інстанції, керуючись приписами п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення позову без розгляду.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Отже, залишення позову без розгляду можливе за умови, що спір у справі, щодо якого відкрито провадження, є тотожним позову, який розглядається.
В контексті наведеної норми, колегія суддів зазначає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. 
Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, предметом обох позовів є вимоги позивача про належне йому та членам його сім`ї право на отримання грошової компенсації за належне йому до отримання жиле приміщення.
Крім того, підставами позовів в обох випадках позивач зазначає наявність у нього та членів його сім`ї відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» права на грошову компенсацію за належне їм для отримання жиле приміщення., а суб`єктні склади даної справи та справи №750/3665/20 є тотожними.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що певні розбіжності у формулюванні підстав або предмету позову, не змінюють змісту спірних правовідносин та не свідчать про нетотожність спору.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.02.2021 у справі №826/6938/17.
Відтак, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, що даний спір не є тотожним спору у справі №750/3665/20 та погоджується з висновками суду першої інстанції, що предметом спору у цих справах є право на отримання грошової компенсації за належне позивачу до отримання жиле приміщення, цей спір виник між тими самими сторонами та з тих самих підстав, у зв`язку з чим існують підстави для залишення позову без розгляду у справі, згідно з вимогами пункту 3 частини першої статті 240 КАС України.
Отже, вказані апелянтом доводи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду даної справи.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 310, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                             А.Б. Парінов

Судді:                                                                                   О.М. Ганечко

                                                                                              В.Ю. Ключкович
Повний текст постанови виготовлено 01 листопада 2021 року