Дата документу 14.12.2021 Справа № 332/3923/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №332/3923/18        Головуючий у 1 інстанції: Мєркулова Л.О.
Провадження № 22-ц/807/2202/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» грудня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, 

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 , який був зареєстрований по АДРЕСА_1 .
Окрім них спадкоємцем першої черги після смерті батька є також син померлого - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 та фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових справ.
Спадкоємців, передбачених статтею 1266 ЦК України, немає.
До складу спадкового майна за законом входить житловий будинок АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці, площею 541 кв. м, який належить на праві власності спадкодавцю на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності із кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Третьою нотаріальною конторою м. Запоріжжя Запорізької області 15 травня 1957 року за реєстровим № 1-2010, зареєстрованого у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 13 серпня 1962 року в реєстровій книзі за № 109 за реєстровим № 16319.
Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом була заведена спадкова справа № 580/2007 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 . 
Із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2 .
Постановою державного нотаріуса Першої Запорізької державної нотаріальної контори від 10 жовтня 2018 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку після батька ОСОБА_4 у зв`язку із відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на таке майно.
Постановою державного нотаріуса Першої Запорізької державної нотаріальної контори від 10 жовтня 2018 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку після батька ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що вона не прийняла спадщину у встановлений законом строк, а також у зв`язку із тим, що документи, які потрібні для вчинення нотаріальної дії, не були надані нею в повному обсязі.
ОСОБА_3 пропустила строк на прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , оскільки вважала, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить її матері ОСОБА_5 (дружині померлого ОСОБА_4 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті матері ОСОБА_3 прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, на підставі якої була заведена спадкова справа № 398/1985.
Зазначали, що відповідач відмовляється надати правовстановлюючі документи на спадкове майно, чим перешкоджає їм в оформленні спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 та у здійсненні спадкових прав.
На підставі зазначеного просили визнати на ними право власності на 1/3 частку за кожним житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями та спорудами, зазначеного в плані літ. А, розташованого на земельній ділянці, площею 541 кв. м, житловою площею 29,6 кв. м, загальною площею 54,1 кв. м, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , який був зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями та спорудами, зазначеного у плані літерою А, розташованого на земельній ділянці, площею 541 кв. м, житловою площею 29,6 кв. м, загальною площею 54,1 кв. м, у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не проживання ОСОБА_3 на час відкриття спадщини зі спадкодавцем, відсутності доказів прийняття ОСОБА_2 спадщини шляхом подання відповідної заяви, просив скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що строк на подання заяви про прийняття спадщини пропустила з поважних причин, відповідач чинив перешкоди в оформленні спадщини.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідач чинив перешкоди в оформленні спадщини, звернувся до нотаріальної контори 26 вересня 2007 року.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у них виникло право на визнання за ними права власності на спадкове майно, оскільки вони прийняли спадщину у встановленому законом порядку.

З таким рішенням суду не погоджується колегія суддів.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У частині першій статті 1269, частині першій статті 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних справ та інтересів може бути визнання права.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15.

Матеріалами справи підтверджено, що батьком ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , є ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.10-12).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , остання у зв`язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_9 » (т.1, а.с.13).

Згідно довідки від 20 серпня 2018 року № 04-42/2/3/2450, виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, померлий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був зареєстрований по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.162).

Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою на підставі заяви ОСОБА_1 від 11 вересня 2007року була заведена спадкова справа № 580/2007 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (т.1, а.с.127-179).

Матеріали спадкової справи № 580/2007 містять також заяву ОСОБА_2 від 26 вересня 2007 року про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - ОСОБА_4 (т.1, а.с.136).

Із договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Третьою нотаріальною конторою м. Запоріжжя Запорізької області 15 травня 1957 року за реєстровим № 1-2010, зареєстрованого в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 13 серпня 1962 року в реєстровій книзі за № 109 за реєстровим № 16319, встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , з відповідними надвірними будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці, площею 541 кв. м, належить ОСОБА_4 (т.1, а.с.153-155).

Вказані обставини також підтверджені: Випискою з рішення міськвиконкому Запорізької міської Ради депутатів трудящих №10 від 22 березня 1957 року (т.1, а.с.21), листом товариства з обмеженою відповідальністю Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 17 лютого .2017 року № 1652 (т.1, а.с.23).

Згідно листа ТОВ ЗМБТІ від 17.02.2017 року № 1652 померлому ОСОБА_4 належав житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з числом кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Третьою нотаріальною конторою м. Запоріжжя 15.05.1957 року за реєстровим № 1-2010 Згідно листа ТОВ ЗМБТІ від 17.02.2017 року № 1652, померлому ОСОБА_4 належав житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з числом кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Третьою нотаріальною конторою м. Запоріжжя 15.05.1957 року за реєстровим № 1-2010.

Постановою державного нотаріуса Першої Запорізької державної нотаріальної контори від 10 жовтня 2018 року відмовлено  ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку після батька  ОСОБА_4 у зв`язку із відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на таке майно (т.1, а.с.172).

Постановою державного нотаріуса Першої Запорізької державної нотаріальної контори від 10 жовтня 2018 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку після батька ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що вона не прийняла спадщину у встановлений законом строк, а також у зв`язку із тим, що документи, які потрібні для вчинення нотаріальної дії, не були надані нею в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , яка була зареєстрована по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.117).

Із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 до Першої Запорізької державної нотаріальної контри звернулась ОСОБА_3 , на підставі заяви якої була заведена спадкова справа № 398/1985 (т.1, а.с.111-126).

За змістом пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку можливе у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, при цьому у разі, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд не врахував, що постановою державного нотаріуса Першої Запорізької державної нотаріальної контори від 10 жовтня 2018 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку після смерті батька ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що вона не прийняла спадщину у встановлений статтею 1270 ЦК України строк, а також у зв`язку з ненаданням нею рішення суду, яке набрало законної сили, про надання додаткового строку для прийняття спадщини та документів, що посвідчують право власності спадкодавця та таке майно.

Відповідно до Довідки Департаменту реєстраційних послуг управління державної реєстрації фізичних осіб відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району №04-42/2/3/2450 від 20.08.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 у період з 08.10.1998 року по 20.08.2016 року був зареєстрований ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_7 ). Разом з ним на день смерті були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в період з 23.06.1999 року та по теперішній час; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , в період з 06.02.2007 року по теперішній час (т.1, а.с. 162).

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом про встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини, від встановлення яких залежить правомірність висновків суду про прийняття позивачем спадщини після смерті батька у встановленому законом порядку та визнання за нею права власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті батька  ОСОБА_4 .

Суд, встановивши, що на час відкриття спадщини після смерті батька, ОСОБА_3 не проживала постійно разом із спадкодавцем, що виключає можливість прийняття нею спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач звернулась до нотаріуса лише 10 жовтня 2018 року, тобто, більш ніж через 11 років з часу відкриття спадщини, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення її позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернувшись з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори 25 липня 1985 року (т.1, а.с.112).

За змістом статей 524, 525 ЦК Української РСР (діяв на час  відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК Української РСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За загальним правилом дії законів і інших нормативно-правових актів в часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто, не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на вказану дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, які виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до п.1 прикінцевих та перехідних положень Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, який у свою чергу набув чинності з 01.01.2004 року.

Судом першої інстанції встановлено, що право власності на спірну нерухомість - жилий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_4 набув 13 серпня 1962 року, а тому на сімейні правовідносини поширюється чинний на той час Кодекс про шлюб та сім`ю України (1969 року).

За приписами частини першої статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (втратив чинність з 01 січня 2004 року, діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 ) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Отже, на час смерті ОСОБА_5 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_3 , спірний жилий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках - по 1/2 частини будинку кожному.

За матеріалами справи після смерті ОСОБА_5 спадщину (1/2 частину спірного будинку) прийняли: дочка ОСОБА_3 шляхом звернення до Першої Запорізької державної нотаріальної контори із відповідною заявою (від 25 липня 1985 року) (т.1, а.с.112), чоловік - ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в володіння спадковим майном, оскільки проживав та був зареєстрований разом з дружиною за адресою: АДРЕСА_1 на час її смерті - по 1/4 частини будинку.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5 матеріали справи не містять.

За вказаних обставин, на час смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до складу спадкового майна входило 3/4 частки спірного жилого будинку (1/2 частка (в спільному майні подружжя) + 1/4 частка (після смерті дружини ОСОБА_5 ) = 3/4 частки).

Оскільки спадщину після смерті  ОСОБА_4 прийняли  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 , частка кожного зі спадкоємців в спадковому майні - житловому будинку АДРЕСА_1 становить 3/8 частини будинку (3/4 частки : 2 = 3/8 частки).

Враховуючи викладене, рішення суду згідно з п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови наступного змісту. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , право власності на 3/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями та спорудами, зазначеного в плані літерою А, розташованого на земельній ділянці площею 541 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м, загальною площею 54,1 кв.м, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити. В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 - відмовити.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2019 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , право власності на 3/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями та спорудами, зазначеного в плані літерою А, розташованого на земельній ділянці площею 541 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м, загальною площею 54,1 кв.м, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити. 

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 грудня 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова