ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22873/20                                                                       Головуючий у 1 інстанції: Скочок Т.О.
                                                                                   Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
  Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
                    Судді-доповідача                                         Вівдиченко Т.Р.     
                    Суддів                                                             Грибан І.О.
                                                                        Лічевецького І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 )  звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Києво-Святошинського управління ГУ ДПС у Київській області від 30.04.2020 р.  №248931-5405-1013.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 30.04.2020 р. №248931-5405-1013 в частині донарахованої суми земельного податку з фізичних осіб у розмірі 79 812,34 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що він на спірній земельній ділянці здійснює господарську діяльність та отримує дохід, а тому користується пільгами по сплаті земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером 3222485800:03:007:0013, що не враховано судом першої інстанції.
23 жовтня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Головного управління ДПС у Київській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
08 листопада 2021 року до суду апеляційної інстанції від позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року продовжено строк розгляду справи за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - на 15 (п`ятнадцять) днів.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Державної податкової служби у Київській області просить замінити відповідача в порядку процесуального правонаступництва, а саме: з Головного управління Державної податкової служби у Київській області    (код ЄДРПОУ 43141377) на Головне управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС (код ЄДРПОУ 44096797).
З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Згідно статті 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 р. № 227 (зі змінами), Державна податкова служба України видала наказ від 30.09.2020 р. № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ № 529), яким наказано утворити як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, а Департаменту правової роботи - подати державному реєстратору документи для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідної інформації про утворення територіальних органів Державної податкової служби як її відокремлених підрозділів.
У відповідності до Наказу Державної податкової служби України від 24.12.2020 року № 755, розпочато з 01.01.2021 року здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893.
Отже, з 01 січня 2021 року відбулося фактичне адміністративне правонаступництво, оскільки, саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання адміністративної компетенції від ліквідованого Головного управління ДПС у Київській області, як юридичної особи публічного права, до Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ 44096797).
Враховуючи викладене, наявні правові підстави для заміни відповідача в порядку процесуального правонаступництва, а саме: з Головного управління ДПС у Київській області на Головне управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ 44096797).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) має статус фізичної особи-підприємця з 03.04.2008 р. та зареєстрований платником єдиного податку 3-ої групи зі сплатою єдиного податку за ставкою 5%, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Реєстру платників єдиного податку.
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (номер витягу НВ-3215757952019 від 04.07.2019 р.) та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 173889749 від 16.07.2019 р.), земельна ділянка з кадастровим номером 3222485800:03:007:0013 площею 1, 8269 га, з цільовим призначенням - 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку), категорія земель - землі житлової та громадської забудови (вид використання - під розташування офісно-складських приміщень), яка знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, на території Святопетрівської сільської ради (с. Святопетрівське), - зареєстрована на праві приватної власності без поділу часток (спільна сумісна власність) за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
Як зазначає ФОП ОСОБА_1 в своєму позові, вказана земельна ділянка у 2020 році використовувалась ним та ОСОБА_2 для ведення власної підприємницької діяльності, зокрема, для здійснення оптової торгівлі іншими товарами господарського призначення, неспеціалізованої оптової торгівлі, про що між підприємцями складений акт від 16.07.2019 р.
30 квітня 2020 року Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» за №248931-4505-1013, яким податковий орган визначив ФОП ОСОБА_1 до сплати податкове зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» (код 18010700) за 2020 рік у розмірі 159 624,68 грн.
Як вбачається з розрахунку грошового забезпечення, оспорювана сума податку обчислена контролюючим органом наступним чином: 5 320 821,59 грн. * 3% = 159 624,68 грн., де: 5 320 821,59 грн. - нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 3222485800:03:007:0013, відомості про розмір якої містяться в листі Головного управління Держгеокадастру у Київській області вих. №2496/214-20 від 18.03.2020 р.; 3% - ставка земельного податку, встановлена рішенням Святопетрівської сільської ради від 25.06.2019 р. №1931 «Про встановлення місцевих податків та зборів на 2020 рік» для земель з цільовим призначенням 03.01.
Не погоджуючись із правомірністю податкового повідомлення-рішення від 30.04.2020 р. №248931-5405-1013 ФОП ОСОБА_1 оскаржив його в досудовому порядку, шляхом подання скарги до Державної податкової служби України. 
Однак,  рішенням від 01.09.2020 р. за №26702/6/99-00-06-02-04-06 про результати розгляду скарги ДПС України відмовила у задоволенні скарги підприємця та залишила оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін.
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно підпункту 14.1.72 пункту 14.1. статті 14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
В силу пункту 269.1 статті 269 ПК України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.
Відповідно до статті 270 ПК України, об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Згідно з пунктом 269.2 статті 269 ПК України, особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.
Пунктом 291.2 ст. 291 ПК України передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою (гл. 1 розділу XIV цього Кодексу), з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Підпункт 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України закріплює, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 статті 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.
Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.
Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності.
Приписами пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).
Як  вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка з кадастровим номером 3222485800:03:007:0013 площею 1, 8269 га, з цільовим призначенням - 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку), категорія земель - землі житлової та громадської забудови (вид використання - під розташування офісно-складських приміщень), яка знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, на території Святопетрівської сільської ради (с. Святопетрівське), - зареєстрована на праві приватної власності без поділу часток (спільна сумісна власність) за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
Як стверджує позивач, вказана земельна ділянка у 2020 році використовувалась ним та ОСОБА_2 для ведення власної підприємницької діяльності як то: здійснення оптової торгівлі іншими товарами господарського призначення, неспеціалізованої оптової торгівлі.
Однак, згідно письмового відзиву відповідача, відповідно до облікових даних позивача, місце проведення господарської діяльності: Київська область, Макарівський район, с. Новосілки. Заява щодо зміни місця ведення господарської діяльності позивачем не подавалася.
Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до податкового органу повідомлення про об`єкти оподаткування або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП не подавалося.
Апелянт посилається на те, що він, як платник єдиного податку 3-ої групи упродовж 2020 року користується пільгами по сплаті земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером 3222485800:03:007:0013, оскільки, здійснює на спірній земельній ділянці господарську діяльність, на підтвердження чого надав Акт від 16.07.2019 р., договори поставок з банківськими виписками.
Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не подано до суду належних і достатніх доказів, що містять інформацію про використання ним спірної земельної ділянки у своїй господарській діяльності.
Зокрема, апелянтом на підтвердження своїх доводів не подано суду будь-яких відомостей щодо ведення обліку доходів платника єдиного податку складеного за наслідками здійснення такої господарської діяльності щодо отриманого доходу та сплати єдиного податку з такого доходу у спірному періоді.
Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією контролюючого органу про те, що позивач є платником земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером 3222485800:03:007:0013 у частині 1/2 її площі.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації. 
При цьому, згідно положень п. 286.1 ст. 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Пунктом 286.6 ст. 286 ПК України визначено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
Із аналізу пункту 286.6 ст. 286 ПК України слідує, що фізичним особам - співвласникам земельної ділянки, яка перебуває у їх спільній сумісній власності, контролюючий орган вправі нарахувати земельний податок кожній з таких осіб, але: - у рівних частинах - якщо земельна ділянка не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначених за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; - пропорційно належній частці кожної особи - якщо земельна ділянка поділена в натурі.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач є одним з двох співвласників земельної ділянки з кадастровим номером 3222485800:03:007:0013 площею 1, 8269 га, розташованої на території Святопетрівської сільської ради (Київська обл.), та нормативно грошова оцінка якої становить 5 320 821,59 грн.
Відповідно до розрахунку відповідача, позивачу визначено до сплати за 2020 рік суми земельного податку (159 624,68 грн.)
Як вірно встановлено судом першої інстанції, за вказану земельну ділянку контролюючий орган, всупереч вимог чинного законодавства, нарахував позивачу земельний податок не за 1/2 площі такої земельної ділянки, а за всю її площу.
З огляду наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про правомірність здійснених нарахувань контролюючим органом лише в частині суми 79 812,34 грн. (що відповідно становить половину суми податку 159 624,68 грн., обчислену за всю площу земельної ділянки), та як наслідок про протиправність податкового повідомлення-рішення від 30.04.2020 р.  №248931-5405-1013 в частині.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 30.04.2020 р. №248931-5405-1013 в частині донарахованої суми земельного податку з фізичних осіб у розмірі 79 812,34 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                Вівдиченко Т.Р.
          
Судді                                                                                                       Грибан І.О.
                                                                                                  
                                                                                                          Лічевецький І.О.