Апеляційне провадження № 22-ц/824/6757/2021

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
6 жовтня 2021 року                                                                                    м. Київ
Унікальний номер 753/7395/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів:  Вербової І.М., Головачова Я.В.  за участю секретарів судового засідання  Ткаченко Ю.М., Зиль Т.С.,
сторони справи:
позивач -                               ОСОБА_1 ,
відповідачі:                           ОСОБА_2 ,
                                               ВРАЦС Дарницького ГТУЮ у м.Києві,
            розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,
на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 5 лютого 2021 року, ухваленого  в приміщенні  суду під головуванням судді Колесника О.М., -
 
ВСТАНОВИВ:
 
            У травні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до  ОСОБА_2 , ВРАЦС Дарницького ГТУЮ у м.Києві про визначення прізвища, ім`я та по-батькові новонародженої дитини.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 28.08.2019 року сторони зареєстрували між собою шлюб, при цьому дружина залишила собі дівоче прізвище „ ОСОБА_2 ". 
Після укладення шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька. Під час перебування ОСОБА_2 в пологовому будинку він, як батько дитини, запропонував матері присвоїти ім`я доньці „ ОСОБА_4 ", оскільки мати та баба позивача мають таке саме ім`я, а також відповідач та її мати мають ім`я „ ОСОБА_4 ". Прізвище та по-батькові просив присвоїти „ ОСОБА_5 " та „ ОСОБА_6 " відповідно. 
Однак ОСОБА_2 категорично відмовилась називати новонароджену дитину „ ОСОБА_4 ", у зв`язку з чим він вимушений був звернутися з заявою до ВРАЦС Дарницького ГТУЮ м.Києва  щодо реєстрації новонародженої дитини з присвоєнням їй прізвища „ ОСОБА_5 ", імені „ ОСОБА_4 ", по-батькові „ ОСОБА_6 ", однак державна реєстрація не була проведена. 
З огляду на викладене, просив вимоги позовної заяви задовольнити повністю.
Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 5 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визначено прізвище « ОСОБА_5 », ім`я « ОСОБА_4 » та по-батькові « ОСОБА_6 » народженій дитині жіночої статі ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Києві на підставі медичного свідоцтва про народження №295 від 16.02.2020 року, батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Зобов`язано Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) провести державну реєстрацію народженої дитини жіночої статі ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Києві на підставі медичного свідоцтва про народження №295 від 16.02.2020 року, зазначивши прізвище « ОСОБА_5 », ім`я « ОСОБА_4 » та по-батькові « ОСОБА_6 », в графі батько - « ОСОБА_1 », в графі мати - « ОСОБА_2 ».
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, а провадження у справі закрити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що між сторонами виник публічно-правовий спір, оскільки відповідачем є ВРАЦС Дарницького району, а тому справа в частині вимог до вказаного відповідача мала розглядатися за правилами адміністративного судочинства, з огляду на що провадження у справі має бути закрито.
Судом не роз`яснено їй право звернутися з зустрічними позовними вимогами, що вважає грубим порушенням норм процесуального права.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ВРАСЦ Дарницького ГТУЮ у м.Києві відмовив позивачу у реєстрації дитини, а тому вважає, що спір є надуманим і суд першої інстанції мав повернути позовну заяву особі, яка її подала.
Приймаючи до уваги українські національні звичаї щодо присвоєння імені дитини та проведення реєстрації судом не з`ясовувалось до якої національності належать сторони, яких національних звичаїв притримуються.
Також судом не залучено до участі у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей для отримання висновку щодо розв`язання спору між батьками щодо визначення імені дитини, а не керуватися національними звичаями.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що суд при ухваленні рішення виходив з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, оскільки дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з народження має право на ім`я та набуття громадянства.
Також при ухваленні рішення суд керувався достатньо обґрунтованими правовими підставами підтвердженими належними та допустимими доказами для задоволення позовних вимог.
Вважає необґрунтованими посилання ОСОБА_2 на те, що провадження в частині вимог до ВРАЦС підлягає до закриття, оскільки сімейні правовідносини пов`язані з приватно-правовим спором між сторонами, а державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою, зокрема, фактів народження фізичних осіб.
До того ж безпідставним є клопотання про закриття провадження у справі оскільки такого клопотання під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 не заявляла.
Зазначав, що попередній розрахунок витрат на правову допомогу 15 000,00 грн.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просили рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову.
Від представника відповідача ОСОБА_7 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, проте у висновку просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України,  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28.08.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували між собою шлюб, при цьому дружина залишила собі дівоче прізвище „ ОСОБА_2 " (а.с.9). 
Новоутворена сім`я почала проживати в АДРЕСА_1 . Після укладення шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження №295 від 16.02.2020 року (а.с.10).
Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог вказував, що під час перебування ОСОБА_2 в пологовому будинку батько дитини ОСОБА_1 запропонував матері дитини присвоїти ім`я доньці „ ОСОБА_4 ", оскільки мати та баба позивача мають таке саме ім`я, а також відповідач та її мати мають ім`я „ ОСОБА_4 ". Прізвище та по-батькові просив присвоїти „ ОСОБА_5 " та „ ОСОБА_6 " відповідно. Однак ОСОБА_2 категорично відмовилась називати новонароджену дитину „ ОСОБА_4 ". В свою чергу відповідач хотіла назвати дівчинку « ОСОБА_9 », присвоїти їй прізвище „ ОСОБА_2 ", а по-батькові залишити „ ОСОБА_6 ". 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх доведеності, оскільки відповідно до законодавства України батьки повинні невідкладно, але не пізніше 1 місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження своєї дитини в органі ДРАЦС, що не було здійснено сторонами по справі більше року у зв`язку з робіжностями у поглядах.
Апеляційний суд в повній мірі погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.
Аналізуючи рішення суду на відповідність вимог процесуального та матеріального закону в розрізі доводів апеляційної скарги, апеляційних суд виходить з наступного.
За приписами ч.1, ст.7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Верховною Радою Української РСР від 27.02.1991 року №789-ХІІ, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
У відповідності до ч.1, 3, ст.28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону.
Як наголошує ч.1, 3; ст.144 СК України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Невиконання цього обов`язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові.
Згідно ч.1, 3; ст.145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Як регламентує ч.1, 3, ст.146 СК України ім`я дитини визначається за згодою батьків. Спір між батьками щодо імені дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Відповідно до ч.1, ст.147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька.
Як зазначає ч.2, ст.13 Закону України „Про державну реєстрацію цивільного стануR21; державна реєстрація народженої дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.
Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з заявою до Дарницького районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо реєстрації новонародженої дитини з присвоєнням їй прізвища „ ОСОБА_5 ", імені „ ОСОБА_4 ", по-батькові „ ОСОБА_6 ", однак державна реєстрація не була проведена, що вбачається із відповіді вказаного державного органу (а.с.13).
Не є переконливими та такими, що можуть слугувати підставою для скасування судового рішення доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд не роз`яснив їй право звернутися із зустрічною позовною заявою, оскільки суд не має права змушувати осіб до вчинення певних дій, окрім як за рішенням суду. До того ж, звернення з позовом є правом особи, а не її обов`язком.
Як вбачається з апеляційної скарги, ОСОБА_10 також як доводом апеляційної скарги вказувала про те, що судом не залучено до участі у справі Службу у справах дітей Дарницької РДА м.Києва. Проте, такі доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки чинне законодавство не передбачає обов`язкової участі у справах про визначення прізвища, імені та по-батькові новонародженої дитини в якості третьої особи служби у справах дітей.
Також помилковими є доводи апеляційної скарги стосовно того, що вказаний спір є публічно-правовим, і він повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
По-перше, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем не заявлялося клопотання про закриття провадження у справі за наявних підстав.
По-друге, між відповідачем та позивачем виник саме приватно-правовий спір, який стосується виключно цивільних та сімейних правовідносин щодо визначення імені, по-батькові та прізвища дитини. 
В той же час, вимога позову про зобов`язання ВРАЦСу вчините певні дії, а саме:провести державну реєстрацію дитини, є похідною вимогою від основної і заявлена разом з нею.
Відповідно до ч.3 ст .19 КАС України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду. 
Частинами 1,3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України,  кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.
Згідно зі  ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Оскільки батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження своєї дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, що не було здійснено сторонами по справі більше року у зв`язку з розбіжностями у поглядах на присвоєння прізвища та імені, тому, з урахуванням аналогічного імені, яке носить мати та баба позивача, а також відповідач та її мати присвоїти ім`я новонародженій дитині жіночої статі ІНФОРМАЦІЯ_2  „ ОСОБА_4 ", прізвище „ ОСОБА_5 ", так як сторони не заперечували походження дитини від позивача, а по-батькові „ ОСОБА_6 ", з чим погоджувались сторони по справі.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апеляційної скарги стосовно незаконного застосування зазначення у рішенні суду підставами для задоволення позову -  українські національні звичаї.
Як зазначає МЮУ в Роз`ясненнях від 29.06.2011 «Порядок присвоєння прізвища, імені, по-батькові дитини при державній реєстрації народження» основними мотивами, які в наш час визначають обрання імені для дитини є: родинна традиція, за якою сина чи дочку називають за іменем бабусі, дідуся; особисті уподобання; вшанування іменем дитини видатних осіб, літературних героїв, кінозірок, героїв телесеріалів.
Так, відповідно до приписів статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Акт народження відповідно до норм Сімейного та Цивільного кодексів України є актом цивільного стану, що підлягає державній реєстрації відповідно до закону в органах державної реєстрації актів цивільного стану статтею 144 Сімейного кодексу України на батьків дитини покладено обов`язок невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати її народження в органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням походження дитини, а також присвоєнням їй прізвища, імені, по батькові та засвідчується свідоцтвом про народження.
Важливим аспектом при державній реєстрації народження є визначення походження дитини, адже права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в установленому законодавством порядку.
Главою 12 Сімейного кодексу України встановлено порядок визначення походження дитини від матері та батька.
Так, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
Таким чином, відповідно до презумпції батьківства чоловіка саме він є батьком дитини, народженої його дружиною. У зв`язку з цим дружина не має обов`язку доводити, хто є батьком її дитини. Ця презумпція заснована на повазі до дружини як жінки і є законодавчим відбитком моральності її поведінки у шлюбі як морально-етичного стандарту.
Право на ім`я, встановлене статтею 294 Цивільного кодексу України, є невід`ємним немайновим особистим правом фізичної особи.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є неспроможними, не є такими, що тягнуть поза розумним сумнівом за собою скасування оскаржуваного судового рішення, а отже не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
            Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 5 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 8 жовтня 2021 року.
 
Суддя-доповідач:                                                           
 
Судді: