УХВАЛА

24 листопада 2021 року 
Київ
справа №9901/822/18
адміністративне провадження № П/9901/822/18  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача -           Яковенка М. М.,
суддів -                      Мартинюк Н. М., Мельник-Томенко Ж. М., Шевцової Н. В., Шишова О. О.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу № 9901/822/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, 
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ І ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
1. 16 жовтня 2018 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), в якому (з урахуванням уточнених вимог) позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 17 вересня 2018 року № 1564/ко-18 про внесення до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) подання з рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області.
2. 22 жовтня 2018 ухвалою судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Гриціва М. І. відкрито провадження у справі № 9901/134/19, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів, призначено судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням учасників справи на 19 листопада 2018 року.
3. 09 листопада 2018 року до Верховного Суду від ВККС надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.
4. 19 листопада 2018 року розгляд справи не відбувся та з огляду на задоволення клопотання позивача був відкладений до 20 грудня 2018 року. Надалі розгляд справи не відбувся з тих самих підстав.
5. 28 січня 2019 року під час судового засідання позивач заявив клопотання про зупинення провадження у справі № 9901/822/18 до вирішення справи № 9901/823/18 та набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
6. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 січня 2019 року зазначене клопотання задоволено. Зупинено провадження у справі № 9901/822/18 за позовом ОСОБА_1 до ВККС про визнання протиправним та скасування рішення ВККС від  17  вересня 2018 року № 1564/ко-18, яким рекомендовано внести до ВРП подання про звільнення з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням у справі № 9901/823/18.
7. 23 травня 2019 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 449/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл, з підстави обрання до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М.  І., що унеможливлює його участь у розгляді позовних заяв.
8. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 24 травня 2019 року визначено новий склад суду: Яковенко М. М. (головуючий суддя), Мартинюк Н. М., Мельник-Томенко  Ж. М., Шевцова Н. В., Шишов О. О.
9. Ухвалою судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2019  року прийнято до провадження матеріали позовної заяви у справі № 9901/822/18 (П/9901/822/18).
10. З огляду на набуття законної сили судовим рішенням в справі № 9901/823/18, у судовому засіданні 28 листопада 2019 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду поновлено провадження у справі № 9901/822/18.
11. В той же час, під час вирішення цього питання в судовому засіданні було з`ясовано, що наразі в провадженні Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду (головуючий суддя Білоус   О. В.) перебуває адміністративна справа № 9901/969/18, в межах якої ОСОБА_1 оскаржує рішення ВККС від 23 липня 2018 року № 1301/ко-18 про невідповідність судді апеляційного суду Дніпропетровської області займаній посаді.
12. З огляду на пов`язаність зазначеної справи зі справою яка розглядається, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року зупинено провадження у справі № 9901/822/18 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №   9901/969/18.
13. У судовому засіданні, призначеному на 10 листопада 2021 року, з`ясовано, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2020 року, провадження у справі № 9901/969/18 за позовом ОСОБА_1 до ВККС про визнання незаконним та скасування рішення Комісії від 23 липня 2018 року № 1301/ко-18 про невідповідність судді апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 займаній посаді, закрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
14. З огляду на усунення обставин, що викликали зупинення провадження у справі № 9901/822/18, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, поновлено провадження у зазначеній справі та призначено справу до розгляду.
15. Позивач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Неявка в судове засідання сторін та їх представників, не є перешкодою для розгляду та прийняття судового рішення за наявними у справі матеріалами. 
16. Від позивача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав. 
17. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду в подібній категорії справ (зокрема у справі № 9901/378/19), колегія суддів Верховного Суду ухвалила розгляд справи здійснювати без участі представника ВККС. При ухваленні такого рішення Суд виходив з того, що процес формування нового складу ВККС може розтягнутися до невідомого проміжку часу і такий стан може негативно вплинути на здійснення адміністративного судочинства в межах розумного строку.
18. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду в подібних категоріях справ (зокрема у справах № 9901/849/18, № 9901/905/18 та інш.) Суд поставив на обговорення питання про закриття провадження у справі № 9901/822/18 на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
19. Указом Президента України від 11 листопада 2002 року № 1001/2002 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено на посаду судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська строком на 5 років.
20. Постановою Верховної Ради України від 18 вересня 2008 року № 527-VI «Про обрання суддів» ОСОБА_1 обрано на посаду судді вказаного суду безстроково.
21. Постановою Верховної Ради України від 23 лютого 2012 року № 4456-VI «Про обрання суддів» ОСОБА_1 обрано суддею Апеляційного суду Автономної Республіки Крим.
22. Указом Президента України від 23 квітня 2014 року № 430/2014 «Про переведення суддів» ОСОБА_1 переведено на роботу на посаду судді апеляційного суду Дніпропетровської області.
23. Рішенням Комісії від 01 лютого 2018 року № 8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання 1790 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема, судді апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 .
24. За результатами кваліфікаційного оцінювання суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 набрав 649 балів, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв.
25. Рішенням від 23 липня 2018 року № 1301/ко-18 Комісія вирішила:
- визначити, що суддя апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 649 балів;
- визнати суддю апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді;
- рекомендувати ВРП розглянути питання про звільнення з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 .
26. Вказане рішення ВККС від 23 липня 2018 року № 1301/ко-18 було предметом перегляду Верховного Суду, за наслідками якого постановлено ухвалу у справі № 9901/969/18 від 31 липня 2020  року про закриття провадження у справі.
27. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2020 року (провадження № 11-264заі20) ухвалу Верховного Суду від 31 липня 2020 року залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
28. Ухвалюючи зазначені рішення, суди виходили з того, що рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді не має самостійних правових наслідків, а є частиною «кваліфікаційного» провадження. Передбачене частиною першою статті 88 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ), оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП. У протилежному випадку дублюються функції щодо його перегляду Верховним Судом та ВРП, що є неприпустимим. Отже, рішення ВККС про кваліфікаційне оцінювання судді є підставою для відповідної рекомендації про звільнення, тому обставини прийняття цього Рішення повинні перевірятися судом лише після та разом з ухваленим рішенням ВРП за результатами такої рекомендації.
29. Рішенням від 17 вересня 2018 року № 1564/ко-18 Комісія вирішила внести до ВРП подання з рекомендацією про звільнення з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 .
30. Вважаючи зазначене рішення ВККС від 17 вересня 2018 року № 1564/ко-18 протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН
31. В обґрунтування заявлених позовних вимог (з врахуванням заяви про зміну підстав позову) позивач зазначив, що відповідач при прийнятті рішення від 17 вересня 2018 року № 1564/ко-18, порушив вимоги Конституції України, Конвенції про захист прав та основоположних свобод, Закону № 1402-VIII. Позивач вказує на те, що оскаржуване рішення порушує його конституційне право на працю та на захист від незаконного звільнення. 
32. Крім того, позивач вважає, що оскаржуване рішення Комісії є невмотивованим, оскільки замість вказівки на мотиви його ухвалення в рішенні лише міститься посилання на рішення ВККС від  23  липня 2018 року № 1301/ко-18. Водночас, у рішенні не зазначено, за яким саме критерієм позивач не відповідає займаній посаді, не наведено жодної аргументації щодо рівня встановлених балів.
33. У письмовому відзиві на позовну заяву представник відповідача стверджує, що доводи позивача, що Комісією в процесі проведення кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 були вчинені протиправні дії чи допущена незаконна бездіяльність є необґрунтованими. Оскаржуване рішення відповідача прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України та законами України.
34. При цьому відповідач наголошує, що саме оскаржуване рішення Комісії щодо внесення подання з рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади судді не є остаточним у її кар`єрі і за своєю правовою природою має рекомендаційний характер, оскільки, тільки рішення ВРП матиме юридичні наслідки для судді, який за рішенням відповідної колегії Комісії в результаті кваліфікаційного оцінювання не підтвердив відповідність займаній посаді.
IV. ВИСНОВКИ СУДУ
35. Заслухавши доповідь судді - доповідача та оцінивши обставини справи, підтверджені доказами, наведені сторонами аргументи на обґрунтування позову та заперечень, Суд дійшов наступних висновків.
36. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
37. На підставі пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
38. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.
39. У пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), series A, № 93).
40. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
41. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
42. За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
43. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
44. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
45. Гарантоване статтею 55 Конституції України та КАС України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
46. За правилами пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним і скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
47. Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення ВККС від 17 вересня 2018 року № 1564/ко-18 про внесення до ВРП подання з рекомендацією про звільнення з посади судді. 
48. Таке рішення є наслідком від ухваленого ВККС України  Рішення від 23 липня 2018 року № 1301/ко-18 за яким було вирішено: визначити, що суддя апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 649 балів; визнати суддю апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді; рекомендувати ВРП розглянути питання про звільнення з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 .
49. Колегія суддів зазначає, що відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV Перехідних положень Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року №  1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
50. Пунктом 20 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
51. Відповідно до частин першої та другої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.
52. Пунктом 2 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII установлено, що підставою для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Комісії про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом.
53. Згідно із частиною п`ятою статті 83 Закону № 1402-VIII Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
54. На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ Комісія рішенням від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 затвердила Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, а рішенням від  04  листопада 2016 року № 144/зп-16 - Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).
55. Згідно з пунктом 34 розділу ІІІ Положення № 143/зп-16 рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, складається зі вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. Зокрема, у мотивувальній частині рішення зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали з оцінювання відповідних критеріїв, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом №  1402-VІІІ підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків. За наявності висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині також зазначаються мотиви його прийняття або відхилення. Резолютивна частина має містити висновок про те, чи підтвердив суддя (кандидат на посаду судді) здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді або чи відповідає суддя займаній посаді, а також кількість балів, набраних суддею за результатами успішного проходження процедури кваліфікаційного оцінювання.
56. Пунктами 10 та 11 розділу V Положення № 143/зп-16 встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді. Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.
57. Відповідно до частин другої і третьої статті 88 Закону № 1402-VІІІ суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.
58. Згідно з частиною третьою статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
59. Згідно із частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
60. У контексті подібних (схожих) фактичних передумов до такого самого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 9901/637/18, який сформулювала у постанові від 26 лютого 2020 року. У цій постанові з посиланням на наведені норми законодавства, зазначила, що кваліфікаційне оцінювання є спеціальною процедурою, що має на меті визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
При цьому виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.
61. Водночас за змістом статей 1, 3 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) прийняття рішення про звільнення судді з посади належить до компетенції ВРП.
62. Тобто вирішення питання про звільнення судді належить виключно до компетенції ВРП після розгляду на її засіданні подання Комісії про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання та викликає відповідні правові наслідки і може бути оскаржене в судовому порядку.
63. Отже, рішення ВККС про надання рекомендації щодо звільнення судді з посади саме по собі не має наслідком звільнення судді. Під час розгляду подання ВККС про звільнення судді ВРП може і не погодитися з висновком ВККС.
64. Звільнення судді з посади є конституційною функцією ВРП. Під час розгляду рекомендації ВККС про звільнення судді з посади ВРП має право перевірити вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС. У разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність висновків Комісії, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України.
65. ВРП може ухвалити рішення про відмову в задоволенні подання про звільнення судді з посади. У цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення ВККС про внесення до ВРП подання з рекомендацією про звільнення судді з посади втрачає юридичне значення, вичерпавши свою дію.
66. Зважаючи на наведене правове регулювання, а також статус та повноваження ВРП та ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, Верховний Суд вважає, що передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП.
67. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 9901/637/18 та інших судових рішеннях, які подібні за своїм змістом та характером правовідносин. Судова практика з цих спірних питань є сталою. 
68. Враховуючи концепцію належного врядування, зміст якої, зокрема, розкритий у практиці Європейського суду з прав людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
69. З урахуванням послідовності (стадійності) прийняття остаточного рішення про звільнення судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання і, як наслідок, не відповідає займаній посаді, судовий контроль має здійснюватись щодо остаточного рішення, яке уповноважена приймати ВРП.
70. Під час розгляду цієї справи Верховним Судом установлено, що рішенням ВРП від 18 серпня 2020 року № 2404/0/15-20 відмовлено у задоволенні подання ВККС про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області на підставі, зокрема підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV Перехідних положень Конституції України через невмотивованість рішення ВККС від 23 липня 2018 року № 1301/ко-18.
71. Отже, оспорюване у цій справі рішення ВККС про внесення до ВРП подання з рекомендацією про звільнення з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 втратило юридичне значення, вичерпавши свою дію.
72. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
73. При цьому Верховний Суд підкреслює, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити у широкому розумінні у світлі частини третьої статті 124 Конституції України, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Ужите в цій нормі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду за цими правилами не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й ті, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтерміновує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні для цього підстави. Для оскарження рішення ВККС щодо надання рекомендації такою подією чи фактором є рішення, ухвалене за відповідною рекомендацією.
74. З огляду на те, що оспорюване рішення ВККС вичерпало свою дію та не тягне за собою жодних правових наслідків, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі.
Керуючись статтями 238, 241- 243, 248, 250, 266, 295 КАС України, Суд 
УХВАЛИВ:
Провадження у справі № 9901/822/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення від  17  вересня 2018 року № 1564/ко-19 - закрити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути оскаржена протягом 15 днів до Великої Палати Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Cуддя-доповідач:                                                                                М. М. Яковенко 
Судді;                                                                                                     Н. М. Мартинюк 
                                                                                                    Ж. М. Мельник-Томенко
                                                                                                    Н. В. Шевцова
                                                                                                    О. О. Шишов