Єдиний унікальний номер 243/3980/21 
Номер провадження 22-ц/804/2579/21        

    ПОСТАНОВА
                                                          ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
10 листопада 2021 року
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючого судді Мірути О.А.,
суддів: Тимченко О.О, Хейло Я.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті Донецької області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2021 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Хаустова Т.А.), ухваленого в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, 

             ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації звернулось до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що позивач проводив поставку природного газу в житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований та проживає ОСОБА_1 . За даною адресою відкрито Особовий рахунок № НОМЕР_1 на попереднього власника будинку ОСОБА_2 (померла у вересні 2014 року), згідно якого установлено газове обладнання: газова плита, колонка, котел; зареєстровано 2 особи, розрахунок оплати за спожитий природний газ здійснюється згідно показників побутового лічильника газу.
Відповідач не сплачував вартість спожитого природного газу, у зв`язку із чим станом на 01 січня 2021 року утворилася заборгованість у сумі 23057,31 гривень, де 21453,75 гривень – заборгованість за постачання газу та 1603,56 гривень – заборгованість за розподіл газу.
У зв`язку із виниклою заборгованістю відповідачу нараховано індекс інфляції у розмірі 3400,87 грн. та три проценти річних у розмірі 1581,83 грн. від простроченої суми.
Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожитий і неоплачений природний газ у сумі 21453,75 грн., заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у сумі 1603,56 гривень, суму індексу інфляції 3400,87 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1581,83 грн., та витрати по сплаті судового розміру в розмірі 2270,00 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2021 року позов ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації, заборгованість за спожитий і неоплачений природний газ у сумі 8 101,47 грн. (вісім тисяч сто один грн. 47 коп.).
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації  заборгованість по сплаті індексу інфляції у сумі 1 842,62 грн. (одна тисяча вісімсот сорок два грн. 62 коп.), 3% річних у сумі 404,86 грн. (чотириста чотири грн. 86 коп.). В задоволенні іншої частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації» «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації – відмовлено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації судовий збір у сумі 837 гривень 63 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач ПАТ «По газопостачанню та газифікації» «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації та подав апеляційну скаргу, в якій  посилається на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга ПАТ «По газопостачанню та газифікації» «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального та матеріального права. Судом не враховано той факт, що відповідно до п. п. 6 п.4 глави 6 розділу VІ Кодксу ГРС, з моменту, коли новий побутовий споживач та об`єкт побутового споживача фактично споживає природний газ повні 9 місяців та до завершення повного календарного року споживання, величина річної замовленої потужності об`єкта споживача визначається як добуток числа 12 на фактичне середньомісячне споживання природного газу за попередні перші 9 місяців споживання з урахуванням вимог пункту 1 цієї глави. Зазначають, що припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача. У цих випадках оператор ГРМ коригує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднання (резерву потужності) на відповідний ГРП згідно з вимогами розділу VII цього Кодексу. Тому вважають, що оскільки ОСОБА_1 не розірвав договір на розподіл природного газу, то припинення постачання газу, яке відбулось 03 вересня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 не звільняє ОСОБА_1 від оплати за розподіл природного газу.       

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

З матеріалів справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , позивач здійснював поставку природного газу у період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року.
За період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року у зв`язку із несплатою вартості спожитого природного газу утворилася заборгованість у сумі 23057,31 гривень (а.с.4).
03 вересня 2019 року надання послуг з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 було припинено позивачем, що підтверджується Актом на відключення від газопостачання абонента (а.с.31).
Отже, позивач має право на стягнення заборгованості за спожитий і неоплачений природний газ за період з 01 січня 2018 року по 03 вересня 2019 року.
Відповідачем до матеріалів справи було долучено копії квитанцій про сплату ним послуг з постачання природного газу. Так, за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року відповідачем було сплачено послуги з постачання природного газу на суму 6 209,24 грн. (а.с.33-41, 46-47).
Згідно до квитанцій про сплату відповідачем послуг з постачання природного газу за період з 01 січня 2017 року по 30 квітня 2017 року та з 01 серпня 2017 року по 30 листопада 2017 року (а.с.42-45), оскільки позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожитий і неоплачений природний газ, заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу, суму індексу інфляції, 3 % річних від простроченої суми з 01 січня 2018 року.
Як вбачається з розрахунку позивача заборгованість за спожитий і неоплачений природний газ за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року становить 14 310, 71 грн. (а.с.4).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга  ПАТ «По газопостачанню та газифікації» «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що ціна позову складає 28 040, 01 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає часковому задоволенню.
Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в його оскаржуваній частині відповідає не повністю.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позивач має право на стягнення заборгованості за спожитий і неоплачений природний газ за період з 01.01.2018 року по 03.09.2019 року, заборгованість за вказаний період складає 14 310, 71 грн., крім того судом було взято до уваги той факт, що відповідачем було сплачено послуги з постачання газопостачання за період з 01.01.2018 року по 31.08.2019 року на суму 6 209,24 грн., а тому підлягає стягненню з відповідача заборгованість за спожитий і неоплачений природний газ у сумі 8 101, 47 грн.  Також на думку суду першої інстанції заборгованість по сплаті індексу інфляції за період з 01.01.2018 року по 31.08.2019 року становить 1842, 62 грн. Крім того, судом було частково задоволені позовні вимоги в частині стягнення 3 %  річних у сумі 404,86 грн.
Щодо вирішення питання про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу у сумі 1 603,56 грн., судом першої інстанції встановлено, що оскільки ОСОБА_1 отримував послуги з постачання та розподілу природного газу у період з 01.01.2018 року по 31.08.2019 року (постачання природного газу було припинено 03.09.2019 року), а тому враховуючи, що газовий рік на період до кінця 2019 року встановлено з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року, то суд прийшов до висновку, що відповідачем не було отримано послуг з розподілу природного газу за повний газовий рік, тобто з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року, оскільки постачання газу за адресою: АДРЕСА_1 , було припинено 03 вересня 2019 року, що підтверджується матеріалами справи. 
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
      Відповідно до матеріалів справи встановлено, що між відповідачем та позивачем письмовий договір відсутній, відповідач здійснює споживання комунальних послуг, чим проявляє добровільне волевиявлення, і у зв`язку з чим у нього у зв`язку з фактичним споживанням комунальних послуг, тобто одностороннім правочином, виникає зобов`язання з оплати спожитих послуг на користь виконавця послуг, позивача по справі.
      Відповідно до ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є правочин.
  Згідно ч. 5 ст. 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
     З матеріалів справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , позивач здійснював поставку природного газу у період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року.
     За період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року у зв`язку із несплатою вартості спожитого природного газу утворилася заборгованість у сумі 23057,31 гривень (а.с.4).
     Згідно Акту на відключення від газопостачання абонента до 03 вересня 2019 року надання послуг з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 було припинено позивачем (а.с.31).
      Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на стягнення заборгованості за спожитий і неоплачений природний газ за період з 01 січня 2018 року по 03 вересня 2019 року.
    Відповідно до п. 24 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 № 2496, розрахунковим періодом за договором постачання природного газу побутовим споживачам є календарний місяць.
     Відповідачем до матеріалів справи було долучено копії квитанцій про сплату ним послуг з постачання природного газу. Так, за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року відповідачем було сплачено послуги з постачання природного газу на суму 6 209,24 грн. (а.с.33-41, 46-47).
     Як вбачається з розрахунку позивача заборгованість за спожитий і неоплачений природний газ за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року становить 14 310, 71 грн. (а.с.4).
     Апеляційний суд погоджується з розрахунком суми заборгованості за спожитий і неоплачений природний газ у сумі 14 310, 71 грн., за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року.
     Але вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відрахування з вказаної суми сплаченої відповідачем у сумі 6 209, 24 грн., оскільки відповідно до розрахунку заборгованості наданої позивачем вбачається, що під час проведення розрахунку заборгованості позивач вже врахував сплачені суми відповідачем за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року, вказані суми підтверджуються копіями квитанцій про сплату ним послуг з постачання природного газу, долучених до матеріалів справи відповідачем. 
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати від боржника сплатити гроші за надані послуги.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів в наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою ст.625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, оскільки загальна сума заборгованості становить 14 310, 71 грн.,  3% річних складають 715,14 грн., які розраховано за наступною формулою: a*b*3%/365 (14 310, 71 * 608 * 3% / 365 =  715, 14), а заборгованість по індексу інфляції становить 1825, 70 грн. 
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за спожитий і неоплачений природний газ у сумі 14 310, 71 грн., 3 % річних у сумі 715, 14  грн.., заборгованості по сплаті індексу інфляції у сумі 1825, 70 грн. 
Стосовно доводів апеляційної скарги про стягнення оплати від оплати послуг за розподіл природного газу, апеляційний суд зазначає наступне.
Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30 вересня 2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1379/27824 06 листопада 2015 року, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2498 від 30 вересня 2015 року «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».
Як передбачено ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.
Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ) - договір розподілу природного газу – це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує: цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу;доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи;оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) – суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.
Згідно з пунктом 1 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ доступ суб`єктів ринку природного газу до ГРМ, що на законних підставах знаходиться у власності чи користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, здійснюється на принципах:забезпечення рівних прав доступу, у тому числі приєднання, до ГРМ відповідно до вимог цього Кодексу;забезпечення Оператором ГРМ належної якості послуг доступу (приєднання) на договірних засадах;забезпечення суб`єктами ринку природного газу критеріїв доступу, визначених розділами V та VI цього Кодексу, та належних розрахунків за надані послуги.
Згідно з пунктом 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.
Взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VI цього Кодексу (пункт 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ).
На підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ:присвоює споживачу (точці комерційного обліку), у тому числі побутовому споживачу, персональний EIC-код суб`єкта ринку природного газу та передає його Оператору ГТС для ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни його постачальника;надає послугу споживачу із забезпечення цілодобового доступу до ГРМ в межах приєднаної потужності його об`єкта для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу;забезпечує формування та передачу даних прогнозів відборів/споживання природного газу та обсягів фактичного споживання природного газу споживачем Оператору ГТС у порядку, визначеному Кодексом ГТС та цим Кодексом.
Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.
Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.
Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.
Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.
Згідно з пунктами 3,4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633,634,641,642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.
Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу.
Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.
Пунктами 1, 2, 3 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та Оператором ГРМ здійснюється за умови:
включення споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника на відповідний розрахунковий період;
забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.
Порядок включення споживача до Реєстру споживачів постачальника визначається відповідно до вимог Кодексу ГТС.
Фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача.
За відсутності у споживача діючого постачальника (якщо споживач не включений до Реєстру споживачів будь-якого постачальника) у відповідному розрахунковому періоді споживач не має права здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.
Згідно з пунктом 8 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору. У разі розірвання договору розподілу природного газу Оператор ГРМ коригує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднань (резерву потужності) на відповідній ГРП згідно з вимогами розділу VII цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем у справі укладено Типовий договір розподілу природного газу та ОСОБА_1 до 03 вересня 2019 року одержував послуги з розподілу (постачання) природного газу, що підтверджує факт приєднання Споживача до умов типового договору розподілу природного газу з ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» та до умов типового договору постачання природного газу побутовому споживачу зі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації.
Згідно Особового рахунку відповідача № 15419, ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року відповідачу нараховано до сплати за розподілений/поставлений/спожитий природній газ 14 310, 71 грн.
За такого, слідує, що відповідач приєднався і до вказаного Типового договору розподілу природного газу, оскільки до 03 вересня 2019  року щомісячно споживав природний газ.
03 вересня 2019 року надання послуг з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 було припинено позивачем, що підтверджується Актом на відключення від газопостачання абонента (а.с.31).
Судом першої інстанції встановлено, що будинок АДРЕСА_1 , підключений до газорозподільної системи оператора ГРМ.
Відповідно ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» побутовий споживач природного газу - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.
Згідно п.2.1. Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня  2015 року № 2498, за цим договором оператор газорозподільної системи зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.
Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором газорозподільнох системи обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.
Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Абзацами 4, 5 пункту 5 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем визначено, що в разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Згідно з вимогами цього пункту здійснюється приєднання до договору розподілу природного газу споживачів-замовників, які отримують технічний доступ до ГРМ.
Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).
Отже, ОСОБА_1 є споживачем природного газу Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації, оскільки користувався послугами з розподілу газу, однак відповідно позовної заяви показники засобу обліку газу в квартирі споживача свідчать про те, що з вересня 2019 року відсутні дані про користування послугами газопостачання. 
  На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не було отримано послуг з розподілу природного газу за повний газовий рік, тобто з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року, оскільки постачання газу за адресою: АДРЕСА_1 , було припинено 03 вересня 2019 року, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Наведені порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для зміни оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України.
Таким чином, колегія встановила, що суд першої інстанції, увалюючи рішення порушив норми процесуального права, які призвели до не повного встановлення фактичних обставин справи, не вірного визначення розміру заборгованості за спірний період, а тому у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України воно підлягає зміні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги, суд частково задовольняє позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації до ОСОБА_1 у розмірі 16 851, 55 грн.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача, та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3410, 53 грн. (2270 х 16 851, 55 : 28040, 01 за подання позовної заяви + 2 046,33 грн. - за подання апеляційної скарги) покладаються на відповідача і відповідно підлягають стягненню з нього на користь позивача.
Керуючись статтями 374, 376, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу з Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації задовольнити частково.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2021 року в частині стягнутої заборгованості за спожитий і неоплачений природний газ та судового збору, змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації  заборгованість за спожитий і неоплачений природний газ у сумі  16 851, 55  грн. (шістнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят одну грн. 55 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації  судовий збір у розмірі 3410, 53  (три тисячі чотириста десять грн. 53 коп.).
В іншій частині рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя:                О.А. Мірута

Судді:              Я.В. Хейло

                  О.О. Тимченко