Ухвала
іменем України

 
01 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 404/7944/17
провадження № 51-4690 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого                              ОСОБА_1 ,
суддів                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду                                       м. Кіровограда від 09 лютого 2021 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року.
Обставини справи

1.  Зазначеним вироком, зміненим апеляційним судом, 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Кропивницького,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України (далі – КК), та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.
На підставі частини 1 статті 49 та частини 5 статті 74 КК, ОСОБА_4 звільнено від покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
2. Згідно вироку, 04 листопада 2017 року близько 01:30, ОСОБА_4 знаходячись на подвір`ї будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки, руками штовхнув ОСОБА_5 в область плечей, від чого вона впала на землю. Після цього ОСОБА_4 наніс їй удари ногами в область лівого стегна. У результаті вказаних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 були завдані тілесні ушкодження у виді синця на лівому стегні, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
3. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року на підставі частини 2 статті 404 КПК вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда                                         від 09 лютого 2021 року щодо ОСОБА_4 змінено в частині призначеного покарання.  Постановлено ОСОБА_4 вважати засудженим за частиною 1 статті 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. У решті вказаний вирок залишено без змін.
Доводи касаційної скарги
4.  У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення і закрити кримінальне провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України ( далі – КПК). 
5. На обґрунтування своєї позиції зазначає, що його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не доведена поза розумним сумнівом у встановленому законом порядку та відсутні належні й допустимі докази, що саме він спричинив тілесні ушкодження потерпілій. 
6. Суд апеляційної інстанції дані порушення не усунув. Ухвала суду не відповідає вимогам статті 370 КПК.
Оцінка суду

7. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
8.  Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього ж Кодексу. 
9. У скарзі ОСОБА_4 хоча і посилається на порушення кримінального процесуального закону, зазначені у статті 438 КПК, однак наводить доводи, що за своїм змістом стосуються невідповідності висновків суду у вироку фактичним обставинам справи, що на його думку, призвело до прийняття незаконного рішення. 
10.  Відповідно до частини 1 статті 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
11. Разом з тим, Суд не погоджується з доводами сторони захисту про те, що докази у провадженні були досліджені однобічно та неповно, оскільки в касаційній скарзі не зазначено, які дії чи рішення суду перешкодили стороні захисту ефективно обстоювати свою позицію в судовому засіданні, представляти докази і доводити їх переконливість.
12. Як убачається з доданих копій судових рішень, суд першої інстанції, дослідив усі обставини справи, які належать до предмету доказування, й відповідно до статті 94 КПК дав оцінку зібраним доказам. Суд не вбачає в судових рішеннях підстав ставити під сумнів оцінку судів попередніх інстанцій щодо достовірності доказів і їх достатності для висновку про винуватість засудженого. Апеляційний суд надав вичерпні відповіді на усі доводи апеляційної скарги сторони захисту, які, по суті, аналогічні доводам касаційної скарги. Касаційна скарга не містить доводів, які б ставили під сумнів висновки судів попередніх інстанцій щодо обставин справи.
13. У частині 1 статті 91 КПК наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
14. Згідно з положеннями статті 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів — із точки зору достатності та взаємозв`язку.Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.
15. Так, як убачається з наданого вироку, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_4 в умисному заподіянні потерпілій                         ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, вказав, що показання потерпілої ОСОБА_5 , узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_6 та                          ОСОБА_7 , а також з іншими письмовими доказами, у тому числі висновками медичних експертиз та результатами слідчих експериментів, які відповідають первинним поясненням, характером виявлених та механізмом утворення тілесних ушкоджень і, спростовують версію ОСОБА_4 про можливе спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 іншою сторонньою особою, після залишення домоволодіння ОСОБА_8 .
16. Крім того, свідок ОСОБА_6 була очевидцем подій, які відбувались під час святкування дня народження ОСОБА_8 і бачила як ОСОБА_4 виштовхував потерпілу ОСОБА_5 з будинку на подвір`я, штовхав її в різні сторони, в результаті потерпіла билась головою об стіну, наносив удари ногами в область лівого стегна. 
17. Правильність оцінки судом першої інстанції доказів була предметом перевірки апеляційним судом, який надав вичерпні відповіді на усі доводи апеляційної скарги сторони захисту. Незгода сторони захисту із висновками судів, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення судами процесуального закону. Таким чином, суд апеляційної інстанції дотримався вимог статті 419 КПК. 
18.  Зміст касаційної скарги ОСОБА_4 зводиться до незгоди з оцінкою судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи. Однак така незгода з висновками судів, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення ними процесуального закону. Будь-яких інших доводів щодо порушення судами норм матеріального чи процесуального права в скарзі не наведено.
З огляду на викладене, касаційна скарга та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому слід відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК.
На підставі викладеного та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою                          ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого                              2021 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
 
ОСОБА_1                      ОСОБА_2                           ОСОБА_3