ОКРЕМА ДУМКА
судді Великої Палати Верховного Суду Прокопенка О. Б.
на постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 листопада 2021 року № 9901/481/19 (провадження № 11-10заі21)
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Президент України, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді
Короткий виклад історії справи
2 вересня 2019 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ВРП, у якій позивач просив: визнати протиправним та скасувати наказ ВРП від 26 липня 2019 року № 360-к «Про відрахування зі штату члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 » (далі - наказ ВРП); поновити ОСОБА_1 на посаді члена ВРП; рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді члена ВРП допустити до негайного виконання.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Законом України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1798-VIII) визначено виключний перелік підстав, за яких член ВРП може бути звільнений з посади. Однак у цьому випадку відсутні підстави, передбачені Законом № 1798-VIII,а тому спірний наказ є незаконним. На переконання позивача, посилання відповідача на Указ Президента України від 10 червня 2019 року № 359/2019 (як на підставу відрахування його зі штату ВРП), яким скасовано Указ про його призначення, є безпідставним, оскільки з моменту складення ним присяги члена ВРП та зарахування до штату ВРП Указ про його призначення членом ВРП є таким, що вичерпав свою дію, і його подальше скасування не породжує жодних юридичних наслідків. 
 
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.
 
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2019 року скасовано, справу за позовом ОСОБА_1 до ВРП про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді направлено для продовження розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Короткий зміст установлених обставин та рішення суду попередньої інстанції
Указом Президента України від 13 травня 2019 року № 217/2019 «Про призначення члена Вищої ради правосуддя» ОСОБА_1 призначено членом ВРП. 
У цей же день ОСОБА_1 склав присягу члена ВРП.
Наказом ВРП від 15 травня 2019 року № 241-к «Про зарахування до штату Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 » позивача зараховано до штату ВРП на посаду члена ВРП. З цієї дати позивач приступив до виконання своїх обов`язків.
Трудова книжка позивача містить запис про зарахування до штату ВРП на посаду члена ВРП (підстава - Указ Президента України від 13 травня 2019 року № 217/2019, наказ ВРП від 15 травня 2019 року № 241-к).
Указом Президента України від 10 червня 2019 року № 359/2019 «Про скасування Указу Президента від 13 травня 2019 року № 217» скасовано Указ Президента, яким ОСОБА_1 призначено на посаду члена ВРП.
11 червня 2019 року ОСОБА_1 оскаржив Указ від 10 червня 2019 року № 359/2019 до Верховного Суду.
12 червня  2019 року відбулось засідання ВРП, на якому головуючим було оголошено, зокрема, про те, що Указом Президента України від 10 червня 2019 року № 359/2019 скасовано Указ Президента № 217/2019, яким ОСОБА_1 призначено на посаду члена ВРП. Своєю чергою, ОСОБА_1 повідомив, що Указ від 10 червня 2019 року № 359/2019 ним оскаржено в судовому порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від позову провадження у справі № 9901/328/19 закрито. Суд установив, що у заяві про відмову від позову ОСОБА_1 зазначив, що відповідач не вживає заходів, спрямованих на звільнення його з посади члена ВРП або припинення його повноважень як члена ВРП. Також предметом оскарження є акт індивідуальної дії, який стосується виключно прав позивача, результати розгляду справи не вплинуть на чиї-небудь права, свободи та інтереси, тому відмовляється від позову. Крім цього, у своєму відзиві відповідач також зазначив, що оскаржуваним Указом права позивача не порушені.
26 липня 2019 року голова ВРП видав наказ № 360-к «Про відрахування зі штату члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 », яким члена ВРП ОСОБА_1 відраховано 2 серпня 2019 року зі штату ВРП. Підстава - Указ Президента України від 10 червня 2019 року № 359/2019 «Про скасування Указу Президента України від 13 травня 2019 року № 217».
Вважаючи наказ ВРП від 26 липня 2019 року № 360-к незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.
Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ голови ВРП від 26 липня 2019 року № 360-к «Про відрахування зі штату члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 ». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Частково задовольняючи позовні вимоги, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з таких мотивів.
Щодо позивача не було обставин, з якими закон пов`язує звільнення з посади члена ВРП. 
За висновками суду першої інстанції, для прийняття наказу про відрахування ОСОБА_1 зі штату ВРП повинна бути законна підстава - одна з тих, що передбачені у статті 24 або 25 Закону № 1798-VIII. Водночас наказ ВРП про відрахування зі штату є похідним від рішення про звільнення чи події, внаслідок якої припиняються повноваження, і видається для оформлення припинення трудових відносин. Суд першої інстанції встановив, що визначених законом підстав звільнення або припинення повноважень члена ВРП у наказі не зазначено. Натомість Закон № 1798-VIII, інші закони не передбачають такої підстави для звільнення чи припинення повноважень члена ВРП, як скасування Президентом України відповідного Указу про призначення особи на цю посаду.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зауважив, що Указ Президента України від 10 червня 2019 року № 359/2019 не є тією обставиною, з якою Закон пов`язує наявність підстав для відрахування члена ВРП зі штату відповідного органу. Тому відповідач діяв не в межах повноважень, визначених законодавством. Видання наказу про відрахування зі штату відбулося поза межами повноважень голови ВРП, визначених частинами п`ятою, шостою статті 22 Закону № 1798-VIII.
За висновками суду першої інстанції, скасування наказу голови ВРП від 26 липня 2019 року № 360-к «Про відрахування зі штату члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 » фактично відновлює правове становище, яке існувало до винесення зазначеного наказу, та у повній мірі відновлює порушене право позивача, є достатнім способом захисту його прав, а тому в частині поновлення на посаді позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невмотивованість оскаржуваного рішення, неповноту дослідження доказів та обставин справи, неправильне застосування норм права, допущені судом першої інстанції, просив скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 грудня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі ВРП зазначала, що в рішенні суду першої інстанції не наведено мотивів відхилення доводів ВРП, що свідчить про невмотивованість рішення і є підставою для його скасування.
Неповноту дослідження доказів та обставин у справі, допущену судом першої інстанції, скаржник обґрунтовував так. На переконання скаржника, оскаржуваний наказ підписаний головою ВРП на виконання вимог частини сьомої статті 22 Закону № 1798-VIII, відповідно до якої голова ВРП видає накази і розпорядження з питань, що належать до його адміністративних повноважень. Скаржник зауважив, що наказ не є актом ВРП як колегіального органу у розумінні статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), ВРП у спірних правовідносинах щодо позивача не здійснювала повноважень, передбачених Конституцією України. На переконання скаржника, наказ голови ВРП є похідним від рішення органу, до компетенції якого відноситься питання призначення члена ВРП.
Окрім цього, скаржник вважав необґрунтованими та не погоджувався з висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що ВРП діяла не в межах повноважень, визначених законодавством, мотивуючи це так. 11 червня 2019 року до ВРП надійшов Указ Президента України від 10 червня 2019 року № 359/2019 «Про скасування Указу Президента України від 13 травня 2019 року № 217». Водночас ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 9901/328/19 за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського В. О., третя особа - ВРП, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 10 червня 2019 року № 359/2019 прийнято відмову ОСОБА_1 від позову та закрито провадження у справі. Скаржник звертає увагу, що на момент видачі наказу голови ВРП про відрахування ОСОБА_1 зі штату ВРП Указ Президента України від 10 червня 2019 року № 359/2019 був чинним та не було жодного висновку суду про неправомірність дій Президента України, законності чи незаконності відповідного Указу. Водночас, на переконання скаржника, повноваження позивача як члена ВРП припинилися не у зв`язку з його відрахуванням зі штату ВРП, а у зв`язку зі скасуванням суб`єктом призначення акта про його призначення. Тому з огляду на скасування акта про призначення, невстановлення судом незаконності такого скасування, голова ВРП, забезпечуючи відповідно до статті 22 Закону № 1798-VIII організацію роботи ВРП та здійснюючи адміністративні повноваження, мав підстави для видання наказу про відрахування позивача зі штату.
На думку скаржника, скасування наказу голови ВРП від 26 липня 2019 року № 360-к «Про відрахування зі штату члена ВРП ОСОБА_1 » не може мати наслідком відновлення правового становища, яке існувало до винесення оскаржуваного наказу та поновлення ОСОБА_1 на посаді члена ВРП, оскільки для цього відсутнє волевиявлення одного із суб`єктів призначення членів ВРП - Президента України. Натомість суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо фактичного відновлення правового становища позивача, яке існувало до винесення оскаржуваного наказу голови ВРП. Водночас скаржник зауважує, що в рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 грудня 2020 року не наведено мотивів відхилення доводів ВРП щодо неможливості відновлення правового становища ОСОБА_1 , оскільки наразі скасоване відповідне рішення суб`єкта призначення - Президента України та відсутні законні підстави бути членом ВРП.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 4 листопада 2021 року апеляційну скаргу ВРП залишено без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 грудня 2020 року - без змін.
Основні мотиви, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду 
Велика Палата Верховного Суду, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ВРП, звернула увагу на те, що процесуальний закон, поширюючи юрисдикцію адміністративних судів на справи щодо оскарження актів ВРП, не встановлює вимоги, щоб такі акти були прийняті нею лише як колегіальним органом (а не її органом чи посадовою особою).
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спір у межах цієї справи пов`язаний зі звільненням члена ВРП із займаної посади. Водночас питання набуття / припинення повноважень члена ВРП безпосередньо пов`язані зі здатністю органу суддівського врядування здійснювати свої конституційні повноваження. Тому, враховуючи предмет оскарження, зміст спірних правовідносин та правові наслідки для здійснення конституційних функцій колегіальним органом, оскаржуваний наказ є предметом судового контролю Верховного Суду як суду першої інстанції.
Отже, на думку більшості суддів Великої Палати Верховного Суду, оскаржуваний наказ ВРП від 26 липня 2019 року № 360-к «Про відрахування зі штату члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 » фактично є наказом про звільнення позивача, а отже, актом ВРП у контексті положень статті 266 КАС (аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2019 року за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу про передачу цієї справи за підсудністю).
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що за наявності підстав для звільнення члена ВРП з посади суб`єкт обрання (призначення) або ВРП ухвалюють рішення про звільнення.
Водночас з матеріалів справи не встановлено наявності передбачених частиною першою статті 24 Закону № 1798-VIII підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади члена ВРП. Також оскаржуваний наказ голови ВРП не містить посилання на відповідні підставу чи рішення уповноваженого суб`єкта, прийняте відповідно до частин другої, третьої статті 24 Закону № 1798-VIII.
Однак під час розгляду цієї справи судом не встановлено підстав припинення повноважень ОСОБА_1 як члена ВРП. Також і оскаржуваний наказ не містить посилань на підстави, передбачені частиною першою статті 25 Закону № 1798-VIII.
Відтак з огляду на відсутність підстав для звільнення та припинення повноважень ОСОБА_1 як члена ВРП більшість суддів Великої Палати Верховного Суду вважає, що у відповідача не було правової основи для прийняття оскаржуваного наказу.
Закон № 1798-VIII є достатньо чітким та зрозумілим у частині визначення повноважень ВРП, звільнення її члена з посади та припинення його повноважень. Щодо звільнення чи припинення повноважень члена ВРП цей Закон не встановлює жодних нормативних підстав дискреційних повноважень ВРП.
Велика Палата Верховного Суду не заперечує наявності у голови ВРП повноважень на видачу наказу про відрахування зі штату члена ВРП після настання підстав для звільнення чи припинення повноважень такого члена. Однак наголошує, що такий наказ не може прийматися без наявності підстав, передбачених статтями 24, 25 Закону № 1798-VIII, чи підміняти такі підстави.
Водночас Указ Президента України від 10 червня 2019 року № 359/2019 «Про скасування Указу Президента від 13 травня 2019 року № 217/2019», яким скасовано Указ про призначення ОСОБА_1 на посаду члена ВРП, не визначено Законом № 1798-VIII як підставу для видання наказу ВРП про відрахування зі штату. 
Більшість суддів Великої Палати Верховного Суду погодилися з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач діяв не в межах повноважень, визначених законодавством. 
Підстави і мотиви для висловлення окремої думки
Відповідно до частини третьої статті 34 КАС суддя, не згодний із судовим рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів Українипередбачені статтею 266 КАС.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 266 КАС правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, законності актів ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
З огляду на особливий статус та повноваження ВРП Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні не будь-які справи за участі вказаного суб`єкта владних повноважень, а лише справи щодо оскарження актів, рішень дій чи бездіяльності, прийнятих / вчинених ВРП на виконання повноважень, визначених Конституцією України та Законом № 1798-VIII.
У цій справі оскаржується наказ ВРП, підписаний головою ВРП на виконання вимог частини сьомої статті 22 Закону № 1798-УІІІ, відповідно до якої голова ВРП видає накази і розпорядження з питань, що належать до його адміністративних повноважень. На моє переконання, наказ ВРП не є актом ВРП як колегіального органу у розумінні статті 266 КАС, а ВРП у відношенні до позивача у спірних правовідносинах не здійснювала повноважень, передбачених Конституцією України та Законом 1798-VIII, про що наголошувалось при розгляді Великою Палатою Верховного Суду 12 грудня 2019 року апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2019 року.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка: вносить подання про призначення судді на посаду, ухвалює рішення стосовно порушення суддею чи прокурором вимог щодо несумісності, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора, ухвалює рішення про звільнення судді з посади, надає згоду на затримання судді чи утримання його під вартою, ухвалює рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя, вживає заходів щодо забезпечення незалежності суддів, ухвалює рішення про переведення судді з одного суду до іншого, здійснює інші повноваження, визначені цією Конституцією та законами України.
ВРП складається з двадцяти одного члена, з яких десятьох - обирає  з`їзд суддів України з числа суддів чи суддів у відставці, двох - призначає  Президент України, двох - обирає  Верховна Рада України, двох - обирає  з`їзд адвокатів України, двох - обирає всеукраїнська конференція прокурорів, двох - обирає  з`їзд представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ.
Порядок обрання (призначення) на посади членів ВРП визначається законом.
Повноваження, статус, порядок діяльності та засади організації ВРП визначаються Законом № 1798-VІІІ.
Склад ВРП визначає стаття 5 Закону № 1798-VІІІ. Відповідно до цієї норми ВРП складається з двадцяти одного члена, з яких десятьох - обирає з`їзд суддів України з числа суддів чи суддів у відставці, двох - призначає Президент України, двох - обирає Верховна Рада України, двох - обирає з`їзд адвокатів України, двох - обирає всеукраїнська конференція прокурорів, двох - обирає з`їзд представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ. Голова Верховного Суду входить до складу ВРП за посадою.
Члени ВРП обираються (призначаються) строком на чотири роки. Одна й та сама особа не може обіймати посаду члена ВРП два строки поспіль.
Обрання (призначення) на посади членів ВРП здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1798-VІІІ, на основі принципів верховенства права, професійності, публічності, політичної нейтральності.
Відповідно до статті 16 Закону № 1798-VIII Президент України за результатами проведеного конкурсу видає указ про призначення членів ВРП.
Статтею 19 Закону № 1798-VIII передбачено, що член ВРП складає присягу невідкладно після обрання (призначення) на посаду перед органом, який його обрав (призначив). Голова Верховного Суду складає присягу члена ВРП на засіданні Пленуму Верховного Суду, на якому його обрано Головою Верховного Суду.
Член ВРП набуває повноважень з моменту складення присяги, але не раніше дня, наступного за днем закінчення повноважень відповідного члена ВРП.
Для оформлення трудових відносин видається наказ про зарахування до штату ВРП, у якому визначається конкретна дата, з якої у члена ВРП виникає право на отримання винагороди члена ВРП. З цієї дати на члена ВРП починають розподілятись документи шляхом авторозподілу скарг та документів.
Відповідно до частини сьомої статті 22 Закону № 1798-VIII голова ВРП з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.
Отже, голова ВРП наділений повноваженнями видавати накази, зокрема, про зарахування членів ВРП до штату Ради чи відрахування, за умови наявності відповідного, передбаченого законом, акта. 
Таким чином, Указ Президента України є первинним організаційно-розпорядчим документом, на підставі якого ініційовано оскарження наказу голови ВРП щодо відрахування позивача зі штату ВРП, тобто наказ ВРП є похідним від рішення органу, до компетенції якого відноситься питання призначення члена ВРП.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зараховано до штату ВРП з 15  травня 2019 року на підставі Указу Президента України від 13 травня 2019 року № 217/2019 та заяви ОСОБА_1 . З цього дня ОСОБА_1 приступив до виконання своїх обов`язків. 
11 червня 2019 року до ВРП надійшов Указ Президента України від 10 червня 2019 року № 359/2019 «Про скасування Указу Президента України від 13 травня 2019 року № 217».
ОСОБА_1 скористався правом оскарження до суду Указу Президента України від 10 червня 2019 року № 359/2019. Так, ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 червня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі № 9901/328/19 за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського В. О., третя особа - ВРП, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 10 червня 2019 року № 359/2019. Однак під час розгляду справи 24 липня 2019 року до суду надійшла заява від позивача про відмову від позову на підставі частини першої статті 189 КАС.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову та закрито провадження у справі № 9901/328/19.
Варто звернути увагу на те, що наказ про відрахування ОСОБА_1 зі штату ВРП 2 серпня 2019 року було винесено головою ВРП 26 липня 2019 року - лише після відмови позивача від позову та закриття провадження у справі про оскарження Указу Президента України від 10 червня 2019 року № 359/2019.
Отже, на момент видачі наказу голови ВРП про відрахування ОСОБА_1 зі штату ВРП Указ Президента України від 10 червня 2019 року № 359/2019 був чинним і висновків суду щодо його законності чи незаконності та порушення чи непорушення прав позивача немає.
За таких обставин публічно-правовий спір про проходження позивачем публічної служби на посаді члена ВРП не міг бути вирішеним у цій справі за такого предмета оскарження і такого відповідача, оскільки Указ Президента України від 10 червня 2019 року № 359/2019 залишився в силі, а суд у цій справі не мав повноважень надавати йому оцінку.
З пояснень ВРП убачається, що після скасування Указу Президента України від 13 травня 2019 року № 217/2019, на виконання вимог Закону № 1798-VІІІ Президент України видав укази: від 30 вересня 2019 року № 720/2019 «Про призначення О. Блажівської членом Вищої ради правосуддя», яка 1 жовтня 2019 року склала присягу члена ВРП, а 3 жовтня 2019 року - набула повноважень члена ВРП; від 4 лютого 2020 року № 36/2020 «Про призначення Т. Розваляєвої членом Вищої ради правосуддя», яка 4 лютого 2020 року склала присягу члена ВРП та набула повноважень члена ВРП. Тобто посада члена ВРП за квотою Президента України станом на час розгляду справи була заповнена.
Статтею 19 Закону № 1798-VIII передбачено умови, за яких особа набуває статусу члена ВРП та відповідні повноваження.
За змістом цієї норми особа, обрана (призначена) членом ВРП, складає присягу.
Член ВРП складає присягу невідкладно після обрання (призначення) на посаду перед органом, який його обрав (призначив).
Член ВРП набуває повноважень з моменту складення присяги.
Отже, статус та повноваження члена ВРП особа набуває за наслідками її обрання (призначення) та складення присяги.
Таким чином, вважаю, що скасування наказу голови ВРП від 26 липня 2019 року № 360-к «Про відрахування зі штату члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 » не може мати наслідком відновлення правового становища, яке існувало до винесення оскаржуваного наказу, та поновлення ОСОБА_1 на посаді члена ВРП, оскільки для цього відсутнє волевиявлення одного із суб`єктів призначення членів ВРП - Президента України.
На мою думку, Велика Палата Верховного Суду безпідставно погодилася з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо фактичного відновлення правового становища позивача, яке існувало до винесення оскаржуваного наказу голови ВРП від 26 липня 2019 року № 360-к.
Висновки
З огляду на викладене вважаю, що Велика Палата Верховного Суду повинна була скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 грудня 2020 року в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу ВРП та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і в цій частині.
Суддя Великої ПалатиВерховного Суду                                              О. Б. Прокопенко