Дата документу 22.11.2021 Справа № 331/4704/20

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 331/4704/20	Головуючий у 1-й інстанції Жукова О.Є. Повний текст рішення складено 20.08.2021 року.	
Пр. № 22-ц/807/3459/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2021 року                                       м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2021 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі – Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-6), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 27.09.2018 року станом на 10.08.2020 року у розмірі 92888,61 грн., яка складається з: 84956,91 грн. – заборгованості за кредитом, в т.ч. 61066,44 грн. – заборгованості за поточним тілом кредиту, 23890,47 грн. – заборгованості за простроченим тілом кредиту; 3571,09 грн. – заборгованості за нарахованими відсотками; 4360,61 грн. – заборгованості за простроченими відсотками; 0,00 грн. – заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. – пені; 0,00 грн. – комісії, від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 2102,00 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Жукову О.Є. (а.с. 83).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 86) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2021 року (а.с. 189-193) позовну заяву Банку у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (код ЄДРПОУ 14360570) 11144,19 грн. та 252,18 грн. судового збору.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог Банку у цій справі відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 196-202) просив рішення суду першої інстанції у цій справі в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 211).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку у цій справі відкрито (а.с. 213), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 213).
Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (а.с. 221-225). 
За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Проте, має місце відповідне навантаження судді – доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів). Крім того, суддя – доповідач перебувала у додатковій відпустці з 18 жовтня 2021 року по 01 листопада 2021 року включно (а.с. 217).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 вищезазначене рішення суду першої інстанції, у тому числі в частині задоволення позовних вимог Банку, в апеляційному порядку не оскаржував.
Банк оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмовлених позовних вимог.
Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині відмовлених позовних вимог.
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у цій справі у стягненні з відповідача 73812,72 грн. – заборгованості за тілом кредиту, 3571,09 грн. – заборгованості за нарахованими відсотками, 4360,61 грн. – заборгованості за простроченими відсотками, керувався ст. ст. 611, 629, 1049,1050 ЦК України, ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265, 279 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій частині, відсутності правових підстав для їх задоволення у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що Банк у своєму позові у цій справі наполягав на тому, що 27.09.2018 ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, до АТ КБ «Приватбанк» була подана анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 12).
На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку №б/н від 27.09.2018 року, на ім`я ОСОБА_1 було видано кредитну картку № НОМЕР_2 та встановлено кредитний ліміт 87000,00 грн. Термін дії кредитної картки визначено до 12/21 (а.с. 11).
АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту.
Як слідує з виписки по картці /рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 за період з 27.09.2018 по 17.03.2021, останнім проводилися операції по картці, зокрема за зазначений період було здійснено витрат на суму 303 007,40 гривень , надходжень на картку надійшло 291863,21 грн. Зазначене свідчить, що фактично відповідачем за вказаний період було здійснено погашення заборгованості на суму 291863,21 грн.
За наданим банком розрахунком, заборгованість   ОСОБА_1 станом на 10.08.2020 року складає 92888,61 грн., та складається з: 61066,44 грн. - заборгованості за поточним тілом кредиту, 23890,47 грн. – заборгованості за простроченим тілом кредиту, 3571,09 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками, 4360,61 грн. – заборгованості за простроченими відсотками (а.с.7-9).
Однак, судом першої інстанції було встановлено, що з виписки по картці /рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 в період з дня підписання анкети-заяви від 27.09.2018 відповідачем використані кошти в межах наданого ліміту на загальну суму 303007,40 грн.
Банком не надано належних та допустимих доказів, що з дня підписання анкети-заяви від 27.09.2018 року, заборгованість за тілом кредиту становить 84956,91 грн. (в т.ч. 61066,44 грн. - заборгованості за поточним тілом кредиту, 23890,47 грн. – заборгованості за простроченим тілом кредиту).
Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем було здійснено проплат на загальну суму 291863,21 грн. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, контррозрахунок Банку у цій частині суду першої інстанції не наданий. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотків, Банк посилався на зміст положень Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Умов та Правил надання банківських послуг, без дати їх затвердження.
Тіло кредиту - це та сума, на яку оформляється кредитний договір. В цю суму не входить відсотки по кредиту, пеня, штрафи, комісійні та інше, які були нараховані банком та включені в заборгованість по тілу кредиту.
Відповідач ОСОБА_1 частково сплатив заборгованість за кредитним договором, що підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами. 
Що стосується доводів Банку про те, що істотні умови кредитного договору були узгоджені у паспорті споживчого кредитування (а.с.13-16), який підписано відповідачем, судом першої інстанції було правильно зазначено, що як слідує із змісту цього паспорту, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
Крім того, у паспорті споживчого кредиту (а.с. 13-16) міститься припис про те, що інформація зберігає чинність та є актуальною лише з 27.09.2019 по 12.10.2019 року, отже даний паспорт кредиту не може слугувати доказом погодження між сторонами умов надання кредиту.
Крім того, паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу декількох кредитних продуктів: карти «Platinum»,«WorldBlackEdition»,«WorldElite»,«Infinite», за якими вказані різні умови.
Отже, суд першої інстанції правильно вважав, що паспорт споживчого кредитування це лише пропозиція банку споживачеві обрати будь-який з типів карток, яка підлягає оцінці споживачем, яким на підставі отриманої з паспорту інформації обираються бажані та прийнятні для нього умови, а банк в подальшому аналізує можливість надання кредиту на обраних умовах з урахуванням кредитоспроможності клієнта. Тобто цей паспорт лише передує укладенню самого договору, але не підмінює його, який на вже узгоджених умовах має бути підписаний між сторонами.
До того ж, в анкеті-заяві відповідача не зазначено взагалі про те, що цей паспорт споживчого кредиту за визначеною ним програмою є невід`ємною частиною будь-якого договору сторін.
За правилами ч.1 ст.4 та ч.1 та ч.3 ст.12 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
При цьому, в статті 81 ЦПК України зазначається, що  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У ст. 77 ЦПК України вказано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачем у цій справі не було надано жодного належного доказу та в позовній заяві взагалі необґрунтовано щодо наявності станом на 27.09.2018 року (день підписання Анкети-заяви, а.с. 12) у відповідача заборгованості в сумі 69467,17 грн. (а.с. 140).
Доводи апеляційної скарги Банку є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а лише відображають позицію Банку, як позивача у цій справі, яку він та його представник вважають єдино вірною.
Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування Банку, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відсутні.
Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема Банком апеляційному суду не надані.
Так, встановлено, що Банком не було надано у матеріали цієї справи апеляційному суду довідки із підписом відповідача ОСОБА_1 про ознайомлення останнього з Умовами та правилами надання послуг Банком на підтвердження наявності договірних відносин сторін, та відповідно, наявності у Банку права нараховувати відповідачу вищезазначену заборгованість, у тому числі у вигляді відсотків.
Паспорт споживчого кредиту із підписом відповідача від 27.09.2019 року, доданий Банком ще до його позовної заяви у цій справі (а.с.13-16), при вищевикладених правильно встановлених фактичних обставинах цієї справи, не можна вважати такою довідкою. 
Судова практика в інших справах, на яку посилається Банк в своїй апеляційній скарзі у цій справі, не має преюдиційного значення для суду при вирішенні цієї справи.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.
Додаткові зайві посилання суду першої інстанції у цій справі на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 року (провадження 14-131цс19) з урахуванням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка була чинною до відносин сторін у цій справі з приводу видачі кредитних коштів 27.09.2018 року, не можуть бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, за результатами розгляду апеляційної скарги Банку.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, або ж його зміни.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.
В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови Банку у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2021 року у цій справі в частині, яка предметом апеляційного оскарження, залишити без змін. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 22.11.2021.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.