ПОСТАНОВА 
Іменем України

12 жовтня 2021 року                                                        м. Кропивницький

справа № 391/35/19
провадження № 22-ц/4809/1313/21 
       
       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л. (суддя-доповідач) 
      суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.
з участю секретаря: Демешко Л.В.
     
Учасники справи:
     позивач   Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», інтереси якого представляє адвокат Бистров С.А.
      відповідач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ігнатенко В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2020 року у складі судді Мумиги І.М. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним ,- 

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.08.2010 в сумі 66030,39 грн. 
В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що ОСОБА_1 , згідно укладеного договору № б/н від 11.08.2010 , отримала кредит в розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Зазначав, що відповідачка договірні зобов`язання належним чином не виконувала, а тому станом на 11.12.2018 вона має заборгованість в сумм - 66030,39 грн.
13.02.2019 відповідачем подано до суду зустрічну позовну заяву, в якій вона просила визнати недійсним договір про надання банківських послуг, що був укладений між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , у формі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг б/н від 11.08.2010 та стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь понесені судові витрати.
Зустрічну позовну заяву мотивовано тим, що в дійсності зазначену АТ КБ «Приватбанк» анкету-заяву б/н від 11.08.2010 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку вона не підписувала і підпис, який знаходиться в даній заяві їй не належить. До зустрічної позовної заяви надала заяву про призначення судово-почеркознавчої експертизи.
Ухвалою від 15.02.2019 зустрічну позовну заяву  ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним об`єднано в одне провадження з первісним позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Рішенням Компаніївського  районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2020 рокувідмовлено у задоволені позову  АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Даним рішенням задоволено зустрічну позовну заяву  ОСОБА_2   до АТ КБ   «Приватбанк» про визнання договору недійсним. Визнано недійсним договір про надання банківських послуг, що був укладений між Акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 , у формі Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг б/н від 11.08.2010.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та відмовити в задоволенні зустрічного позову. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що банк не погоджується із рішенням суду і вважає, що воно є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, при недоведеності обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи. 
Вважає, що судом допущено однобічність та неповноту судового розгляду, а висновки суду не відповідають обставинам справи, викладених у рішенні, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення.
Відповідач, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що скарга не підлягає задоволенню.
Справу призначено до розгляду з повідомлення (викликом) учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах  доводів та  вимог апеляційної скарги, апеляційний суд  дійшов  висновку, що апеляційна  скарга  підлягає частковому задоволенню.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки  щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення частково не відповідає зазначеним вимогам з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судом першої інстанції встановлено, що за твердженням позивача, 11.08.2010 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 (відповідачкою у справі) було укладено кредитний договір. 
Згідно з умовами кредитного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. 
Зі змісту анкети – заяви вбачається, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Однак, надана  Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», як доказ укладення кредитного договору, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, є такою, що її зміст прочитати не можливо ( том 1 а.с.12).
Звернувшись із даним позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» додало до кредитного договору Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ ( том 1 а.с.13-28). 
Також позивачем було надано до суду розрахунок заборгованості, станом на 11.12.2018, з якого вбачається, що відповідач має заборгованість - 66030,39 грн., яка складається із наступного: 12804,91 тіло кредиту; 25587,87 грн. – відсотки за користуванням кредитом; 24017,12 грн. - пеня; 500,00 грн. – штраф (фіксована частина); 3120,49 грн. – штраф (процентна складова) (а.с.8-11).
Як вбачається із листа АТ КБ «ПриватБанк» від 11.07.2019, № 193996-ВБ, оригінал спірного кредитного договору відсутній в архівах банку і не був наданий до суду для огляду ( том 1 а.с. 134).
Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором суд першої інстанції послався на відсутність волевиявлення відповідача щодо підписання даного договору та погодження з його істотними умовами.
Суд першої інстанції вказав, що позивач обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, штрафу та пені в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.08.2010 , посилався і на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору, яким обумовлено пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів, тощо.
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. 
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в кредитному договорі.
Звернувшись із даним позовом до суду позивач не надав жодних доказів, які б свідчили про отримання грошових коштів відповідачкою, який їй було встановлено кредитний ліміт на кредитну карту та строк дії такої карти, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором.
Проте, колегія суддів критично відноситься до висновку суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним.
Суд першої інстанції дослідивши доводи позивача, дійшов висновку про недійсність спірного договору про надання банківських послуг, з огляду на те, що відповідач його не підписувала.
Тобто, підписання договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним, що передбачено ст.ст. 203, 215 ЦПК України.
Звернувшись із зустрічним позовом відповідач просила провести у справі судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити питання чи виконано підпис у графі «Клієнт підпис» в анкеті – заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 11.08.2010 нею чи іншою особою.
Експертиза не була проведена оскільки оригінал договору відсутній в архівах банку. 
Спосіб захисту цивільного права чи інтересу – це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.
Суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. 
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захисту підлягають не теоретичні або примарні права, а права практичні та ефективні. Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.
Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження                            № 14-499цс19).
Колегія суддів вважає, що оскільки позивач оспорюваний договір не підписувала, тому він є неукладеним, а позовна вимога про визнання недійсним договору є неналежним способом захисту порушеного права.
Тому в цій частині рішення підлягає скасуванню із відмовою у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, відповідачкою не наведено обґрунтованих доводів на підтвердження зустрічних позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково. 
Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.
Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2020 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним - скасувати.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

17.11.2021 – складено постанову.

Головуючий суддя                                                                                    О.Л. Дуковський 

Судді                                                                                                    Л.М. Дьомич 

       О.А. Письменний