ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 р. 	Справа № 440/2171/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Мельнікової Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 02.06.21  по справі № 440/2171/21
за позовом                   ОСОБА_1  
до                  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                          
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 17.09.2020 №1651 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, період роботи на посаді електрогазозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах у "Вагонне депо Полтава" Південна Залізниця" (нині - Регіональна філія "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" - виробничий підрозділ "Вагонне депо Полтава") з 02.10.2007 по 30.11.2010, а також призначити та виплачувати з 11.09.2020 пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 та виплатити недоотримані суми пенсії.
В обґрунтування позовних вимог вказує на неправомірність рішення відповідача від 17.09.2020 №1651 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно з підпунктом 2 пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки позивач має необхідний пільговий стаж роботи та загальний страховий стаж. Позивач вважає, що вказане рішення відповідача є незаконним, оскільки відмова винесена без врахування висновків Конституційного Суду України сформульованих у рішенні від 23.01.2020 №1-р/2020, яким постановлено застосовувати статтю 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Відділу з питань призначення пенсій (Подільський район) Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.09.2020 №1651.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 13967927) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 11.09.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду, сформульованих у даному судовому рішенні. 
В решті вимог позов залишено без задоволення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 13967927) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) частину судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп та частину витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги, у сумі 500 (п`ятсот) грн 00 коп.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах та в частині зменшення витрат понесених на сплату судового збору і на правову допомогу скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції згідно із рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 з 11 вересня 2020 року та виплатити недоодержані суми пенсії; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 (шість тисяч грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ЄДРПОУ 13967927).
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що відсутні підстави для повторного розгяду заяви про призначення пенсії, оскільки всі документи ОСОБА_1 вже подані, а розбіжності в їх трактуванні відповідачем усунуті судом шляхом зарахування пільгового та страхового стажу, як належні. Зобов`язання повторно розглянути заяву позивача для призначення йому пенсії є формально ефективним, оскільки повертає позивача на той етап, який був до звернення до суду. Також, вказав, що в межах розгляду даної справи йому надано достатньо значний обсяг адвокатських послуг, а витрачений на їх надання час, не є завищеним та обчислений адвокатом об`єктивно.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Згідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступного.
Частково задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.09.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду, сформульованих у даному судовому рішенні. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені до відшкодування витрати в межах розгляду справи підлягають зменшенню з 6000,00 грн. до 500,00 грн. Зважаючи на обставини часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь частину витрат зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн. 
Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Позивач в апеляційній скарзі посилався на те, що висновок першої інстанції, що повторний розгляд заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії не є належним способом захисту порушеного права, оскільки порушує його право на пенсію та створює перешкоди для призначення пенсії.
Колегія суддів вказує, що ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 у справі №804/1469/17, від 14.08.2019 у справі №0640/4434/18 та від 12.09.2019 у справі №0640/4248/18.
Щодо ефективності обраного позивачем способу захисту слід зазначити, що суд має право зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Крім того, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, тому суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.
Так, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, якого стосується звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту, відновлення прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.09.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду, сформульованих у даному судовому рішенні. 
Щодо стягнення на користь позивача понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 454,00 грн., колегія суддів 
Відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Тобто, питання щодо розподілу судових витрат при частковому задоволенні позовних вимог майнового характеру, залежить від пропорційності до задоволеної чи відхиленої частини таких вимог, що складає для сторони спір та незгоду. Для сторони позивача в частині відмовленої частини вимог, для відповідача в частині задоволеної. При зверненні з скаргою до суду апеляційної інстанції, та чи інша сторона виборює свій інтерес в залежності від тієї чи іншої частини вимог майнового характеру яка задоволена чи відхилена судом першої інстанцією, саме ця частина вимог в матеріальному вимірі складає певного роду ціну позову та є спірної, а тому з її спірної для сторони частини підлягає обчисленню розмір ставки судового збору, якій підлягає сплаті при зверненні з апеляційною скаргою.
Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від від 03.02.2021 по справі №640/11675/19, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Матеріалами справи встановлено, що під час звернення до суду з позовом немайнового характеру, позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн. 
Оскільки позовні вимоги позивача задоволено в частині визнання протиправним та скасування рішення Відділу з питань призначення пенсій (Подільський район) Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.09.2020 №1651 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.09.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду, сформульованих у даному судовому рішенні, без зобов`язання призначити та виплачувати з 11.09.2020 пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, суд першої інстанції дійшов висновку, що судовий збір слід розділити пропорційно: 908,00 грн./2=454,00 грн.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позовних вимог немайного характеру не застосовується.
Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 13.08.2020 по справі № 440/3005/19, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення судових витрат та доповненні її резолютивної частини.
Разом з тим, позивачем при зверненні до суду понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Оцінюючи обґрунтованість розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява підписана самим позивачем. Допис на цій заяві про те, що позов складено адвокатом Дроменко Л.В. підписом останньої не засвідчений, тож до уваги судом не приймається. Відтак гонорар за підготовку та складення позовної заяви у розмірі 5000,00 грн виключається судом з розрахунку витрат на правничу допомогу. В залишку лишається первинна консультація клієнта вартістю 1000,00 грн.
Враховуючи обставини часткового задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відшкодуванню підлягають 50% підтверджених витрат на правничу допомогу, що становить 500,00 грн.
Колегія суддів з даними доводами суду першої інстанції частково не погоджується враховуючи наступне.
Частинами 1 та 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин другої - п`ятої статті 134 вказаного Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 1 ст. 138 КАС України передбачено, що розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Згідно з ч. 1 та 9 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт.
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн. позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №4 від 03.03.2021, укладеного між позивачем та адвокатом Дроменко Людмилою Василівною. 
Відповідно до п. 3 Договору, розмір гонорару становить 6000,00 (шість тисяч гривень) грн.
Відповідно до звіту про виконану роботу від 12.03.2021 року про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом до договору про надання правничої допомоги №4 від 03.03.2021 адвокатом виконано роботи (надано послуги): первинна консультація клієнта (визначення можливих шляхів вирішення справи) 1 год. - 1000 грн.; підготовка позовної заяви (вивчення нормативно-правової бази, написання позову, зібрання позову з додатками). Зустрічі з клієнтом. Подання позову до суду 5 год. - 5000 грн.; вивчення відзиву відповідача. Контроль руху справи. Отримання копії рішення суду 1 год. - 1000 грн.
Згідно квитанції на оплату виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) №03 від 03.03.2021 ОСОБА_1 сплачено за надані адвокатом послуги 6000,00 грн.
Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Колегія суддів зазначає, що склад та розмір судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, документи, що свідчать про оплату експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Вищевказана позиція суду узгоджується із виснвоками Верховного Суду вкиладеними у постанові від 17 вересня 2021 року у справі №826/1690/18.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Тобто, розмір відповідної суми має бути обґрунтованим, а також підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.
Відповідно до договору №4 від 03.03.2021 про надання правової допомоги, адвокат бере на себе зобов`язання надати Клієнту правничу допомогу в адміністративній справі за позовом Клієнта до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Підтвердженням наданих за договором послуг є підписаний сторонами звіт від 12.03.2021 з описом робіт виконаних адвокатом, в яких зазначено найменування наданої послуги та витрачений час.
Зі змісту звіту про виконану роботу (акт прийому - передачі наданих послуг) від 12 березня 2021 року вбачається, що надана адвокатом позивачу послуга з підготовки позовної заяви (вивчення нормативно-правової бази, написання позову, зібрання позову з додатками), зустрічі з клієнтом, подання позову до суду не потребує такого значого часу як 5 годин.
Крім того, позивачем не надано обгрунтованих пояснень щодо необхідності такої послуги, як зустрічі з клієнтом. Колегія суддів вважає дану вимогу такою, що дублює послугу надання адвокатом первинної консультації клієнта.
Колегія суддів зазначає, що даний адміністративний позов не є складним, відноситься до справ незначної складності та Верховним Судом висловлена стала позиція щодо спірних правовідносин в частині позовних вимог.
У зв`язку з цим, колегія суддів доходить висновку, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому, вартість такої послуги, а саме, 6000,00 грн., в даному випадку є необґрунтованою та явно завищеною.
Колегія суддів, зазначає, що фіксована сума в розмірі 6000,00 грн. в якості судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою під час розгляду справи в Харківському окружному адміністративному суді, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Також слід зазначити, що навіть за умови визначення у договорі фіксованого розміру гонорару адвоката, суд оцінюючи такий розмір має надавати оцінку всім складовим таких витрат та може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Крім того, згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) від 19.10.2000, скарга № 31107/96, узагальнив свою минулу практику стосовно угод про виплату адвокату гонорару і сформулював основні положення стосовно таких угод.
Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи "Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)" (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.
На підставі викладеного, з урахуванням співмірності та з огляду на незначну складність справи, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги в частині відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 1500,00 грн., понесених у зв`язку з розглядом справи, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення судових витрат понесених на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу, і доповненні її резолютивної частини.
Згідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Положеннями ч. 1 ст. 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст.317 КАС України). 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 по справі № 440/2171/21 - змінити в частині стягнення судових витрат понесених на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу.
Доповнити резолютивну частину рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 по справі №440/2171/21 абзацом наступного змісту: Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 13967927) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) частину судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп та частину витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги, у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот гривень) грн 00 коп.
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 по справі №440/2171/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	С.С. Рєзнікова    Л.В. Мельнікова