ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14817/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                    - Єгорової Н.М.,
суддів                              - Федотова І.В., Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛЮС ТРЕЙДИНГ" до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:
У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27 квітня 2020 року № 0000985005, яким відмовлено у сумі бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 1 202 570,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 601 285,00 грн.; 
- зобов`язати Офіс великих платників податків ДПС визнати погодженою суму бюджетного відшкодування у розмірі 1  202 570,00 грн., на яку було відмовлено у відшкодуванні податку на додану вартість, згідно з податковим повідомленням-рішенням від 27 квітня 2020 року № 0000985005. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 27 квітня 2020 року № 0000985005.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Податковий кодекс України не обмежує бюджетне відшкодування виключно сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду. Чинне податкове законодавство не ставить також право платника податку на отримання податкової вигоди в залежність від того, в якому звітному податковому періоді в нього виникло право на податковий кредит у розмірі суми бюджетної заборгованості.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої доводи обгрунтовує тим, що різниця між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду, а саме грудень 2019 року, має позитивне значення та складає 520  537,00 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обгрунтування своєї позиції вказує на те, що контролюючим органом, у порушення вимог чинного законодавства, при визначенні суми, розрахованої у порядку п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, не прийнято до уваги значення рядків 9 та 17 і фактично обсяг податкових зобов`язань та податкового кредиту, а враховано лише їх частину.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що Офісом великих платників податків ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Полюс Трейдинг» з питання формування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. до декларації з податку на додану вартість за грудень 2019 року, за результатами чого складно акт від 20 березня 2020 року № 32/28-10-50-05-41535243, в якому, з урахуванням листа Офісу великих платників податків ДПС від 23 квітня 2020 року № 16066/10/28-10-51-08 «Про надання інформації щодо розгляду заперечень», зазначено про порушення п. 200.1, абз. «б» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у грудні 2019 року у розмірі 1 202 570,00 грн. 
На підставі викладеного, Офісом великих платників податків ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення від 27 квітня 2020 року № 0000985005, яким ТОВ «Полюс Трейдинг» повідомлено про зменшення суми бюджетного відшкодування у розмірі 1 202 570,00 грн. за грудень 2019 року а про накладення штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 601 285,00 грн. 
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість зазначених відповідачем підстав для відмови позивачу у заявленому розмірі бюджетного відшкодування.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Абзацом «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно пункту 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.
Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, форми та порядок заповнення яких затверджено Порядком № 21 (п. 200.7 ст. 200 ПК України).
Згідно п. 6 розд. І Порядку № 21 до податкової звітності з податку на додану вартість (далі - податкова звітність) належать: 1) податкова декларація з податку на додану вартість з додатками; 2) уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок з додатками; 3) розрахунок податкових зобов`язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України.
Пунктом 10 розділу III Порядку № 21 закріплено, що додатками до декларації, зокрема, є: розрахунок коригування сум податку на додану вартість (Д1) (додаток 1); довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) (додаток 2); розрахунок суми бюджетного відшкодування (ДЗ) (додаток 3); заяви про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4) (додаток 4).
Порядок заповнення податкової декларації з податку на додану вартість регламентований розділом V Порядку № 21.
Відповідно до абз. 1 пп. 2 п. 5 розд. V Порядку № 21 якщо в результаті розрахунку значення різниці між сумою податкових зобов`язань (рядок 9) і податкового кредиту (рядок 17) отримано від`ємне значення, то заповнюється рядок 19 декларації.
У свою чергу, згідно пп. 4 п. 5 розд. V Порядку № 21 сума від`ємного значення (рядок 20 декларації): підлягає бюджетному відшкодуванню (відображається у рядку 20.2): на рахунок платника у банку (відображається у рядку 20.2.1).
Згідно абз. 4 пп. 4 п. 5 розд. V Порядку № 21 платники податку, які відповідно до статті 200 розділу V Кодексу мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та додають до декларації (ДЗ) (додаток 3) та (Д4) (додаток 4).
При цьому, за правилами пп. 5 п. 5 розд. V Порядку № 21 сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3), відображається у рядку 21 та переноситься до рядка 16.1 наступного звітного (податкового) періоду.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та як вбачається зі змісту наявної у матеріалах справи копії податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2019 року, поданої ТОВ «Полюс Трейдинг», у р. 9 «усього податкових зобов`язань» вказано суму податку на додану вартість у розмірі 56 259 972,00 грн., у р. 10.1 «придбання, (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України з основною ставкою» у колонці «дозволений податковий кредит» вказано 55 739 335,00 грн., у р. 16.1 «значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду» у колонці «дозволений податковий кредит» вказано 272 124 880,00 грн., у р. 17 «усього податкового кредиту» у колонці «дозволений податковий кредит» - 327 864 215,00 грн. 
При цьому, у р. 19 вказаної податкової декларації «від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 17 - рядок 9 декларації)» зазначено суму податку на додану вартість у розмірі 271 604 243,00 грн., у р. 19.1 «з рядка 19 сума перевищення від`ємного значення над сумою, обчисленою відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації» вказано «-», у р. 20.2 «підлягає бюджетному відшкодуванню» - 152 470 893,00 грн., а у р. 20.3 «зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» - 119 133 350,00 грн. 
З змісту даних, наведених у податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2019 року, поданої ТОВ «Полюс Трейдинг», вбачається, що заповнення рядку 19 здійснено з урахуванням значень рядок 17 - рядок 9 декларації, тобто 327 864 215,00 грн. - 56 259 972,00 грн. = 271 604 243,00 грн.
У свою чергу, як було зазначено вище, доводи відповідача про відмову у наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість позивачеві ґрунтуються на тому, що фактично відсутнє від`ємне значення за грудень 2019 року на суму 1202570,00 грн.
Крім того, в акті перевірки контролюючий орган підтверджує наявність у підприємства невідшкодованого від`ємного значення податку на додану вартість у сумі 327  864 215,00 грн та не заперечує відсутність порушень у розрахунках загальної суми від`ємного значення податку на додану вартість у зазначеній сумі.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Податковим кодексом України та Порядком №21 не встановлено особливостей та хронології відображення від`ємного значення податку на додану вартість звітного (податкового) періоду в Додатку 2 (Д2) та Додатку 3 (Д3) до податкової декларації з податку на додану вартість.
Відсутність особливостей хронологічного відображення від`ємного значення податку на додану вартість підтверджує також Державна фіскальна служба України у листах від 11 травня 2018 року № 2082/6/99-99-15-03-02-15/ІПК та від 04 січня 2019 року № 58/6/99-99-15-03-02-15/ІПК, де зазначила наступне: «Зважаючи на те, що Кодексом та Порядком №21 не визначено особливостей відображення від`ємного значення податку на додану вартість звітного (податкового) періоду в Додатку 2 (Д2) та Додатку 3 (Д3), а також те, що у вищезазначеному листі ДФС (від 22 липня 2016 року №24830/7/99-99-15-03-02-17) наведено рекомендації щодо особливостей такого відображення, товариство має право самостійно визначати при заповненні як Додатка 2 (Д2), так і таблиці 2 Додатка 3 (Д3) до податкової декларації з податку на додану вартість послідовність відображення від`ємного значення податку на додану вартість звітного (податкового) періоду та суми бюджетного відшкодування в розрізі періодів виникнення таких сум та послідовність погашення за рахунок такого від`ємного значення податкових зобов`язань відповідного звітного періоду».
Колегією суддів враховується, що жодною нормою податкового законодавства не передбачено такої підстави для позбавлення платника податків прав на бюджетне відшкодування, як визначення ним відповідних сум податку не за хронологією періодів у Додатку № 2 та Додатку № 3 до декларації від`ємного значення податку на додану вартість.
У свою чергу, як вірно наголошено судом першої інстанції, матеріали справи та висновки акта перевірки не містять доказів того, що контролюючим органом у ході проведення перевірки було виявлено порушення відображення у відповідних рядках та стовпцях податкової декларації показників, як результатів проведених розрахунків (арифметичних дій) та/або порушень методології проведення цих розрахунків, які б призвели до заниження або завищення суми бюджетного відшкодування.
Також відповідачем й в апеляційній скарзі не заперечується той факт, що під час проведення перевірки ним не було виявлено жодних відхилень чи порушень щодо формування податкового кредиту у податкових деклараціях з податку на додану вартість.
Крім того, як було вірно встановлено судом першої інстанції, Податковий кодекс України не обмежує бюджетне відшкодування виключно сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду. Чинне податкове законодавство не ставить також право платника податку на отримання податкової вигоди в залежність від того, в якому звітному податковому періоді в нього виникло право на податковий кредит у розмірі суми бюджетної заборгованості.
Таким чином, з урахуванням вірного зазначення показника у рядку 19 вказаної декларації та, відповідно, показників рядків 20.2 та 20.3, а також з урахуванням фактичних обставин даної справи, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про необґрунтованість зазначених відповідачем підстав для відмови позивачу у заявленому розмірі бюджетного відшкодування. 
Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                Н.М. Єгорова
Судді                                                                                           І.В. Федотов
                                                                                                              Є.В. Чаку