ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/3/21	Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А. 	
Провадження № 22-ц/817/953/21 	Доповідач - Шевчук Г.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Шевчук Г.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Бершадська Г. В., 
за участі секретаря — Романської К.М.
та сторін - позивачки ОСОБА_1 її                 представника - адвоката Булави М.А. та                 представника відповідачки ОСОБА_2 -         адвоката Семененко Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №601/3/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року, ухваленого суддею Коротич І.А., повний текст рішення суду складено 06 липня 2021, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Фаїз Н.П. про визнання недійсним договору дарування житлової квартири та скасування державної реєстрації, -
В С Т А Н О В И В:
У січні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Кременецького районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Фаїз Н.П. про визнання недійсним договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Фаїз Н.П. 16.05.2018 року за Р№ 804, за яким дарувальник ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2 безоплатно квартиру АДРЕСА_1 , та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень записаного за індексним номером 41114330 від 16.05.2018 року, номер запису про право власності 26163195, за ОСОБА_2 . В обгрунтування вимог зазначала ,що укладення спірного договору дарування квартири її батьком відбулося внаслідок помилки, оскільки він вважав, що укладає зовсім інший правочин - договір довічного утримання і ОСОБА_2 буде доглядати його до смерті. Однак, остання поїхала в Італію на роботу та умов усної домовленості не виконувала. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .Оскільки ОСОБА_4 за станом здоров`я та смертю не встиг звернутися з позовом до суду з підстав укладення договору дарування внаслідок помилки, позивачка як спадкоємиця за заповітом, право якої на спадкування порушене укладенням договору дарування, посвідченого 16.05.2018 року приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу за Р№804, змушена звернутися за захистом своїх законних прав та інтересів до суду.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Фаїз Н.П. про визнання недійсним договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Фаїз Н.П. 16.05.2018 року за Р№ 804, за яким дарувальник ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2 безоплатно квартиру АДРЕСА_1 , та скасуванні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень записаного за індексним номером 41114330 від 16.05.2018 року, номер запису про право власності 26163195, за ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Булава М.А. просить скасувати рішення Кременецького районного суду від 05 липня 2021 року в цивільній справі № 601/3/21 та задоволити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Фаїз Н.П. про визнання недійсним договору дарування житлової квартири та скасування державної реєстрації в повному обсязі. Вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано ,що укладення спірного договору дарування квартири її батьком відбулося внаслідок помилки, оскільки він вважав, що укладає зовсім інший правочин - договір довічного утримання та за час свого життя оспорював договір дарування квартири, оскільки вважав його укладеним з порушенням вимог закону. Суд помилково прийшов до висновку ,що прав її як спадкоємця не порушені.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Булава М.А. підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, рішення суду просять скасувати.
Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Семененко Л.М. заперечила апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним.
Інші сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час слухання справи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що договором дарування від 16 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Фаїз Н.П. 16.05.2018 року за Р№ 804 дарувальник ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2 безоплатно квартиру АДРЕСА_1 .
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 170361513 від 13.06.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , є власницею нерухомого майна, а саме - квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування серія та номер 804 серія бланка ННС 376136, виданий 16.05.2018 приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Фаїз Н.П. 
Згідно довідки № 134 від 01.07.2019 року, виданої Кременецьким територіальним центром соціального обслуговування ОСОБА_4 , житель АДРЕСА_2 , знаходиться на обслуговуванні Кременецького територіального центру, за яким закріплений соціальний робітник, який надає відповідні послуги згідно договору.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 22 липня 2020 року Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 квітня 2020 року в справі № 601/1411/19 скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Фаїз Наталія Петрівна про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності на майно - відмовлено. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 актовий запис про смерть № 167.
Позивачка ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_4 . 
З заповіту від 26 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Фаїз Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 2781 вбачається, що ОСОБА_4 , житель АДРЕСА_2 , заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося та взагалі те, що буде належати йому на день смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З заповіту від 10 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Фаїз Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3019 слідує, що ОСОБА_5 , жителька АДРЕСА_2 , заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося та взагалі те, що буде належати їй на день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_2 17 березня 2009 року подала заяву до Кременецької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом, після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відмовляючи в задоволенні позовних про визнання недійсним договору дарування житлової квартири та скасування державної реєстрації суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не доведено порушення її права чи інтересу, тому обраний позивачем спосіб судового захисту прав та законних інтересів не призводить до поновлення права, порушення якого не доведено.
Передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.Статтею 15 ЦК України
Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України. 
У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18). 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. 
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). 
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що укладення спірного договору дарування квартири її батьком ОСОБА_4 відбулося внаслідок помилки, оскільки він вважав, що укладає зовсім інший правочин - договір довічного утримання. Оскільки ОСОБА_4 за станом здоров`я та смертю не встиг звернутися з позовом до суду з підстав укладення договору дарування внаслідок помилки недійсним, позивачка, як спадкоємиця за заповітом від 26 травня 2008 року, вважає, що її право на спадкування після смерті батька порушене укладенням ним договору дарування внаслідок помилки посвідченого 16.05.2018 року приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу за Р№804.
У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами не підтверджено факт порушення прав позивачки, а також не встановлено у зв`язку із цим обставин і підстав для захисту такого права шляхом визнання недійсним договору дарування житлової квартири та скасування державної реєстрації.
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця ), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 ЦК ).
Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя не звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири укладеним внаслідок помилки .
Доводи апеляційної скарги про те, що укладення спірного договору дарування квартири її батьком відбулося внаслідок помилки, оскільки він вважав, що укладає зовсім інший правочин - договір довічного утримання, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки ОСОБА_4 за життя таких вимог про оспорення спірного договору з підстав його укладення внаслідок помилки не пред`являв, що підтверджується постановою Тернопільського апеляційного суду від 22 липня 2020 року, що набрало законної сили.
Даною постановою встановлено, що під час судового розгляду позивач змінив підставу позову, яку суд прийняв, посилаючись на те, що при укладені договору дарування були порушені вимоги статті 203 ЦПК України, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, зіславшись на те, що його дружина, яка померла в 2009 році склала заповіт в користь відповідача на все належне їй майно, проте відповідач прийняла спадщину, звернувшись у нотаріальну контору з заявою, однак не отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позивач вважає, що він не мав права підписувати договір дарування до видачі свідоцтва про право на спадщину. 
Також апеляційний суд не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що за час свого життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу 26.05.2008 року за Р№ 2781, за яким все своє майно заповів єдиній дочці - ОСОБА_1 , оскільки на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , дана квартира померлому на праві власності не належала, а тому права позивачки ОСОБА_1 на спадкове майно не порушені.
Таким чином, на думку колегії суддів, позивачем не доведено порушення її прав укладенням договору дарування житлової квартири від 16 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Фаїз Н.П. 16.05.2018 року за Р№ 804 згідно якого дарувальник ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2 безоплатно квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд першої інстанції , встановивши, що позивачем не доведено порушення її права чи інтересу, тому обраний позивачем спосіб судового захисту прав та законних інтересів не призводить до поновлення права, порушення якого не доведено,дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Таким чином, суд першої інстанції з дотриманням вимог закону повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову .
Висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, зводяться до незгоди заявника з висновками суду.
Обставин, за яких відповідно до статті 376 ЦПК України оскаржене судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено. 
Враховуючи наведене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу представниці ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
       Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст постанови складено 09 листопада 2021 року.

Головуючий 
Судді