КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції Василишин В.О.
Єдиний унікальний номер справи №  361/4893/ 18
Апеляційне провадження № 22-ц/824/11890/2021
 
                                                           П О С Т А Н О В А 
                                                  І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И 
 
05 жовтня    2021  року                                                                        м. Київ     
                         
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого судді      - Мережко М.В.,
           суддів                          -  Савченка С.І., Верланова  С.М.
           секретар                      - Тютюнник О.І.
Розглянувши  у відкритому судовому засіданні в м. Києві  цивільну справу  за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного  суду Київської області    від 15 березня  2021 року  у  справі за позовом     ОСОБА_2   до ОСОБА_1   про поділ спільного майна  подружжя, 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -
 
В с т а н о в и в :
 
У серпні 2018 року  позивач ОСОБА_2 звернувся із вказаним позовом .
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначається про те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 із 22 червня 2012 року по 07 лютого 2018 року.
Під час перебування у шлюбі й до припинення фактичних шлюбних відносин ними було набуте майно, яке розподілити у добровільному порядку відповідач ОСОБА_1 відмовляється.
Позивач ОСОБА_2  просить здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя -
 виділити йому  у  власність 
- Ѕ частину квартири за адресою : АДРЕСА_1 , вартістю 288 000 грн; 
- кольоровий телевізор «Panasonic», вартістю 6 900 грн; 
- кольоровий телевізор «Philips», вартістю 4 200 грн;
 - холодильник «Zanussi», вартістю 5 990 грн;
 - систему акустики «Miclolab», вартістю 3 000 грн.;
 - пральну машину «Whirlpoоl», вартістю 4 500 грн.;
 - ноутбук «Samsung», вартістю 3 500 грн;
 - кондиціонер «Haier», вартістю 2 500 грн;
 - електронагрівач «Thermex», вартістю 4 200 грн; 
- кутовий диван, вартістю 15 200 грн; 
- набір меблів «Скай (дві шафи-купе, одна шафа та одне трюмо), вартістю 6 300 грн;
 - набір меблів для ванної кімнати, вартістю 3 700 грн;
 - килим 4х3 м., вартістю 4 400 грн.
 Всього майна на загальну суму - 352 390 грн.
- виділити у власність відповідачці ОСОБА_1 :
 -Ѕ частину квартири за адресою : АДРЕСА_1 , вартістю 288 000 грн; 
- мікрохвильову піч «Samsung», вартістю 6 000 грн.;
 - духову піч «Samsung», вартістю 7 500 грн;
 - піч для випікання хлібу, вартістю 2 900 грн.; 
- багатофункціональний пристрій «Samsung», вартістю 3 200 грн;
- фотоапарат «Olimpus», вартістю 3 400 грн;
 - ноутбук«Samsung»,вартістю7 600 грн; 
- кондиціонер «Vestfrost», вартістю 5 600 грн; 
- кухонний комбайн «Royal», вартістю 3 900 грн; 
- набір м`якої меблі «Болеро» (два дивани, одне крісло), вартістю 5 200 грн; 
- набір кухонних меблів (один стіл, чотири стули, п`ять тумб, шість шаф, одна варочна поверхня, одна витяжна шафа), вартістю 15 400 грн; 
- порохотяг «Thomas», вартістю 4 200 грн; 
- швейну машину «Brother», вартістю 3 200 грн.
 Всього майна на загальну суму - 356 100 грн.
Заперечуючи проти позову, 09 листопада 2018 року представник відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав  до суду  відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність.
У відзиві посилається на те ,що   що спірна квартира АДРЕСА_1 набута відповідачкою  ОСОБА_1 за власні грошові кошти. До моменту укладення шлюбу у відповідача ОСОБА_1 були власні заощадження на загальну суму - 35 000 доларів США. Вказані кошти   в сумі 25 000 доларів США набуті  нею , як  компенсація за частину вартості спільно набутого майна під час перебування у попередньому  шлюбі. Крім того ,  згідно  розписки від 15 січня 2012 року про ОСОБА_1 дала  в якості позики в борг   ОСОБА_4    - 20 000 доларів США із зобов`язанням їх повернення до 15 червня 2013 року. Згідно  розписки від 20 листопада 2011 року  ОСОБА_1 у якості позики  передала  у борг   ОСОБА_5 - 15 000 доларів США, та 10 000 доларів США  мала  власних заощаджень.
  ОСОБА_4 повернув їй   20 000 доларів США  13 червня 2013 року.
   Відповідачка  ОСОБА_1 отримала 09 серпня 2014 року та  27 жовтня 2014 року  від ОСОБА_5   8 000 доларів США  та 7 000 доларів США у якості повернення частини позики .
Крім того , за  договором дарування грошових коштів від 10 жовтня 2014 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_6 ,  ОСОБА_1 отримала у дар - 10 000 доларів США.
 Згідно виписки із ПАТ «ВіЕйБі Банк» по рахунку
№ НОМЕР_1 у доларах за період з 26 липня 2013 року по 27 серпня 2014 року,   ОСОБА_1 26 липня 2013 року  поклала на рахунок суму коштів у розмірі - 10 000 доларів США, а 26 серпня 2014 року ці кошти перераховано на рахунок № НОМЕР_2 . Крім того на вказаний рахунок в період з 26 серпня 2014 року по 05 лютого 2015 року  було зараховано кошти у розмірі - 11 002, 24 доларів  США та знято суму у розмірі - 11 003 ,24  доларів  США.
 Відповідно до  виписки ПАТ «Універсал Банк» по рахунку
№ НОМЕР_3 за період із 06 серпня 2013 року по 11 травня 2017 року,  відповідачка  ОСОБА_1 06 серпня 2013 року поклала на рахунок -
10 000 доларів США, а 07 лютого 2014 року - 10 378 доларів 15 центів США (із урахуванням відсотків) знято відповідачем з рахунку.
 Згідно  виписки ПАТ «КБ «ПриватБанк» по рахунку № НОМЕР_4 за період з 07 лютого 2014 року по 28 вересня 2018 року відповідачка ОСОБА_1 07 лютого 2014 року  поклала на рахунок 10 000 доларів США, а 11 серпня 2014 року - 10 401,85 доларів  центів США знято.   Згідно  рахунку № НОМЕР_5 за період з 11 серпня 2014 року по 28 вересня 2018 року  відповідачка ОСОБА_1   11 серпня 2014 року  поклала на рахунок - 8 000 доларів США, а 08 жовтня 2014 року зняла з рахунку 8 011 , 89  доларів  США;.
Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1   05 лютого 2015 року на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 30 вересня 2014 року № ЧЗ/163 між ОСОБА_1 та ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ», довідки продавця про оплату ста відсотків вартості квартири та Акту приймання-передачі майнових прав від 14 січня 2015 року.
Відповідно до умов договору купівлі-продажу відповідач був зобов`язаний сплатити сто відсотків вартості майнових прав (квартири) у сумі - 520 959 грн, у тому числі податку на додану вартість.
За умовами правочину ОСОБА_1 сплатила всі необхідні грошові кошти, що підтверджується відповідною довідкою.
Платежі відповідачкою були внесені наступним чином: - 140 000 грн до
16 жовтня 2014 року , 50 000 грн до 17 жовтня 2014 року, 122 000 грн  до 28 жовтня 2014 року, 70 809 грн до 29 жовтня 2014 року.
Документи про оплату залишку суми вартості спірної квартири у розмірі -
137 550 грн не збереглися.
Всього за квартиру відповідачем було сплачено - 520 959 грн.
Крім того відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків від 30 вересня 2014 року № 80/5145/04 й сплачено страховий платіж у розмірі - 44 281, 52 грн .
Спільного сумісного майна подружжя як рухомого ,так і нерухомого , на думку  відповідачки ОСОБА_1   за час перебування у шлюбі із ОСОБА_2 не було набуто, а тому вона просила  у задоволенні позову  відмовити.
У відповіді на відзив зазначається, що позивач та відповідачка перебували у цивільному шлюбі й вели спільне господарство з 2004 року, з 22 червня 2012 року між ними було зареєстровано шлюб.
Позивач зазначає , що  кошти внесені відповідачкою  26 липня 2013 року на депозитний рахунок у ПАТ «ВіЕйБі Банк»  у сумі 10 000 доларів США та  06 серпня 2013 року на депозитний рахунок у ПАТ «Універсал Банк»  у розмірі  10 000 доларів США,  були зняті  ним  05 квітня 2013 року з власного депозитного рахунку № НОМЕР_6 у ПАТ «Кредитпромбанк» та передані відповідачці без оформлення будь-яких документів, тому що на той момент сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі.
Загальна сума коштів, отриманих позивачем з власного депозитного рахунку
№ НОМЕР_6 у ПАТ «Кредитпромбанк» 05 квітня 2013 року склала -
34 268 доларів 17 центів США.
Частина коштів у сумі 20 000 доларів США були надані відповідачці позивачем з метою забезпечення збереження в двох різних банках та уникнення проблем у майбутньому із зняттям коштів через введення Національним банком України обмеження суми компенсації вкладникам банків, які знаходяться у стані ліквідації до суми не більш ніж 200 000 грн.
Те, що кошти, передані позивачем відповідачці були зняті з власного рахунка позивача підтверджується виписками банку.
Так, випискою ПАТ «Кредитпромбанк» по рахунку № НОМЕР_7 за період з 14 січня 2008 року по 17 січня 2009 року (депозитний вклад на дванадцять місяців), відповідно до якої 14 серпня 2008 року ОСОБА_2 було зараховано на рахунок 25 000 грн  та 17 січня 2009 року з нього знято - 37 581 , 97 грн .
 Випискою ПАТ «Кредитпромбанк» по рахунку № НОМЕР_8 за період з 17 січня 2009 року по 18 квітня 2009 року (депозитний вклад на три місяці), відповідно до якої 17 січня 2009 року позивачем на рахунок зараховано 4 880,78 доларів  США та 18 квітня 2009 року знято - 5 053 , 33  доларів  США.
  Випискою ПАТ «Кредитпромбанк» по рахунку № НОМЕР_9   за період з 18 квітня 2009 року по 21 липня 2009 року (депозитний вклад на три місяці), відповідно до якої 18 квітня 2009 року позивачем було зараховано на рахунок - 5 500 доларів США та 21 липня 2009 року знято - 7 643 , 28  доларів  США.
 Випискою ПАТ «Кредитпромбанк» по рахунку № НОМЕР_10 за період з 29 травня 2010 року по 05 березня 2011 року (депозитний вклад на дев`ять місяців), відповідно до якої 14 серпня 2008 року позивачем на рахунок зараховано - 25 000 грн, а 17 січня 2009 року знято - 37 581, 97  грн .
 Випискою ПАТ «Кредитпромбанк» по рахунку № НОМЕР_11   за період з 05 березня 2011 року по 24 грудня 2011 року (депозитний вклад на дев`ять місяців), відповідно до якої позивачем 05 березня 2011 року на рахунок було зараховано 109 000 грн, а 24 грудня 2011 року знято 170 181, 11  грн .
  Випискою ПАТ «Кредитпромбанк» по рахунку № НОМЕР_12 за період з 26 березня 2011 року по 24 грудня 2011 року (депозитний вклад на дев`ять місяців), відповідно до якої 26 березня 2011 року позивачем на рахунок було зараховано - 3 000 грн, а 24 грудня 2011 року знято 6 590 , 12  грн .
 Випискою ПАТ «Кредитпромбанк» по рахунку № НОМЕР_13   за період з 24 грудня 2011 року по 30 червня 2012 року (депозитний вклад на шість місяців), відповідно до якої 24 грудня 2011 року позивачем на рахунок зараховано 182 356 ,50 грн , а 30 червня 2012 року знято - 199 641, 89  грн .
Випискою ПАТ «Кредитпромбанк» по рахунку № НОМЕР_14 за період з 24 березня 2012 року по 30 червня 2012 року (депозитний вклад на три місяці), відповідно до якої 24 березня 2012 року позивачем на рахунок було зараховано 40 000 грн, а 30 червня 2012 року знято - 41 773, 43  грн .
Випискою ПАТ «Кредитпромбанк» по рахунку № НОМЕР_6 в доларах США за період з 30 червня 2012 року по 05 квітня 2013 року (депозитний вклад на дев`ять місяців), відповідно до якої 30 червня 2012 року позивачем на рахунок було зараховано 31 950 доларів  США, а 05 квітня 2013 року знято - 34 268 , 17  доларів  США.
Залишок коштів у розмірі - 10 000 доларів США було розміщено ОСОБА_2 на власному депозитному рахунку в ПАТ «Дельта Банк», рахунок № НОМЕР_15 .
Загальна сума коштів, отриманих відповідачем з банківських рахунків станом на 29 жовтня 2014 року становить - 14 142 , 18  доларів  США.
У той же час позивачем з власних рахунків у банках станом на 29 жовтня
2014 року було отримано та передано відповідачу для оплати вартості квартири -17 707 , 47  доларів США й біля 130 000 грн.
Те, що кошти, передані позивачем відповідачу були зняті з рахунків саме
ОСОБА_2 підтверджується виписками із банківських установ: 
- КБ «ПриватБанк» по рахунку № НОМЕР_16   за період з 11 вересня 2012 року по 07 жовтня 2014 року (депозитний вклад на шість місяців), відповідно до якої 11 вересня 2012 року позивачем на рахунок було зараховано суму коштів у розмірі - 2 500 доларів США та 07 жовтня 2014 року з нього переведено на карту НОМЕР_17 суму коштів у розмірі - 10 916 ,30  доларів  США; 
- КБ «ПриватБанк» по рахунку № НОМЕР_18   за період з 12 жовтня 2012 року по 15 травня 2014 року (депозитний вклад на дванадцять місяців), відповідно до якої 12 жовтня 2012 року позивачем на рахунок було зараховано 18,44  доларів  США та 15 травня 2014 року нього переведено на карту НОМЕР_17 суму коштів у розмірі - 2 481, 59 доларів  США; 
КБ «ПриватБанк» по рахунку № НОМЕР_19 за період з 11 вересня 2012 року по 06 жовтня 2014 року (депозитний вклад на дванадцять місяців), відповідно до якої 11 вересня 2012 року позивачем на рахунок було зараховано кошти у розмірі - 4 000 доларів США, 06 жовтня 2014 року з нього переведено на карту НОМЕР_20 ,58 доларів  США; 
 ПАТ «Дельта Банк» по рахунку
№ НОМЕР_15 за період з 26 жовтня 2013 року по 22 січня
2014 року, відповідно до якої 26 липня 2013 року позивачем на рахунок було зараховано - 10 000 доларів США та 22 січня 2014 року з нього знято - 10404,59  доларів  США;
 - ПАТ «Дельта Банк» по рахунку № НОМЕР_21   за період з
01 лютого 2014 року по 05 травня 2014 року, відповідно до якої 01 лютого 2014 року позивачем на рахунок було зараховано кошти у розмірі - 10 404 ,59  доларів  США та 05 травня 2014 року з нього знято - 10 643, 83  доларів  США;
 - ПАТ «Дельта Банк» по рахунку № НОМЕР_22 за період з 02 травня 2014 року по 31 липня 2014 року, відповідно до якої 02 травня 2014 року позивачем на рахунок зараховано 10 661, 24  долари США та 31 липня 2014 року знято - 10 925 доларів США; 
- ПАТ «Дельта Банк» по рахунку № НОМЕР_23   за період з 08 жовтня 2014 року по 14 жовтня 2014 року, відповідно до якої 08 жовтня 2014 року позивачем на рахунок зараховано - 10 000 доларів США та 14 жовтня 2014 року позивачем доручено банку здійснити вільний продаж - 10 000 доларів США й провести сплату суми коштів в гривневому еквіваленті (орієнтовно - 130 000 грн) на рахунок ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ» згідно із умовами договору купівлі-продажу майнових прав від 30 вересня 2014 року № ЧЗ/163.
 Рішенням Броварського  міськрайонного суд Київської області  від 15 березня 2021 року  2016 року позов задоволено частково .
Визнано об`єктом спільної  сумісної власності  подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - квартиру АДРЕСА_1 .
 У порядку поділу  майна подружжя визнати за ОСОБА_2   право власності на 1\2 частину  квартири  за адресою:  АДРЕСА_1 .  
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   судовий збір  2 880 грн . 
 В іншій частині позову  відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1   подала  апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду в частині  задоволення позовних вимог, в цій частині ухвалити нове рішення  про відмову у задоволенні позову . В іншій частині рішення залишити без змін .
Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_1 оскаржує рішення лише в частині поділу спірної квартири, в іншій частині  рішення суду не підлягає  перегляду в апеляційному порядку .
  
У скарзі  відповідачка зазначила  , що рішення незаконне та необґрунтоване, суд не в повній мірі з`ясував обставини, що мають істотне значення для справи, не надав їм належної правової оцінки, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції  відхиляючи докази ,надані  відповідачкою на підтвердження  того , що квартира є приватною власністю  ОСОБА_1 не врахував  судову практику  Верховного Суду з цього приводу, а відтак  висновок суду є хибним .
    Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні права і виконувати  процесуальні обов`язки.
   Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України  сторони  були своєчасно     повідомлені про день та час розгляду справи на  02 вересня  2021 року, 05 жовтня 2021 року за адресами, які  зазначені в матеріалах справи. Сторони та їх представники приймали участь  у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .
    Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
      Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
     Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Апеляційна скарга    не  підлягає    з таких підстав. 
За правилом статті 60 Сімейного Кодексу  України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 Сімейного Кодексу  України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного Кодексу  України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до положень частини першої статті 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено          статтею 61 Сімейного Кодексу України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 Сімейного Кодексу  України кореспондує частині четвертій статті 65 Сімейного Кодексу  України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення    договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.
До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.
Як  встановлено  судом першої інстанції  , ОСОБА_2   та ОСОБА_1   перебували у зареєстрованому шлюбі із 22 червня 2012 року по 07 лютого 2018 року.
 Між ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ» та ОСОБА_1 30 вересня 2014 року  укладено договір купівлі-продажу майнових прав № ЧЗ/163. Предметом договору є квартира АДРЕСА_1 . Майнові права за цим правочином передаються продавцем покупцю шляхом підписання Акту, який підписується сторонами не пізніше 30 робочих днів з моменту введення об`єкта в експлуатацію, здійсненні покупцем 100% загальної вартості майнових прав. Сторони погодили, що загальна вартість майнових прав за даним договором щодо квартири складає 520 959 грн, у тому числі ПДВ. Покупець сплачує продавцю загальну вартість майнових прав шляхом банківського переказу 100% суми на поточний рахунок до 15 жовтня 2014 року включно. Покупець сплачує на користь Страхової компанії акредитованій продавцем на підставі договору страхування, страховий внесок у розмірі 100% до 15 жовтня 2014 року включно.
 Між ОСОБА_1   та ПрАТ «Страхова компанія «ІНТЕР-ПЛЮС» 30 вересня 2014 року укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків №80\5145\04, за яким сплачено страховий платіж у розмірі - 44 281 , 52 грн .
Відповідно до довідки ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ» від 14 січня 2015 року № 407,  зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав № ЧЗ/163 від 30 вересня 2014 року щодо 100% оплати ОСОБА_1   за квартиру АДРЕСА_1 виконані.
Згідно з довідкою ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ» від 06 березня 2019 року № 6/01, - ОСОБА_1   у жовтні 2014 року на рахунок ПрАТ «ВПБФ «АТЛАНТ» згідно з умовами договору купівлі-продажу майнових прав від 30 вересня 2014 року № ЧЗ/163 були здійснені платежі: 
- 50 000 грн. 00 коп. - платіжне доручення № АТ000003141 від 17 жовтня 2014 року  через  ПАТ КБ «ПриватБанк»,
 - 140 000 грн - платіжне доручення № АТ0000042 від 17 жовтня 2014 року  через  ПАТ КБ «ПриватБанк»;
 - 122 000 грн  - платіжне доручення № АТ000003297 від 28 жовтня 2014 року  через  ПАТ КБ «ПриватБанк»,
 - 70 809 грн - платіжне доручення № АТ000003300 від 29 жовтня 2014 року  через  ПАТ КБ «ПриватБанк».
Крім того , відповідачкою ОСОБА_1   ,  згідно з умовами договору купівлі-продажу майнових прав від 30 вересня 2014 року № ЧЗ/163 було здійснено платіж у сумі 138 000 грн  12 листопада 2014 року ,  через АТ «Дельта Банк» (т.1, а.с. 3-7).
 Між ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ» та ОСОБА_1 14 січня 2015 року  складено Акт приймання-передачі майнових прав, за яким продавець передав, а покупець прийняв майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .(т.1 а.с. 44)
  ОСОБА_1 отримала  Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_24 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 .( т.1 а.с. 45) . 
Докази щодо руху коштів , надані сторонами ,   досліджені судом ,зокрема  банківські рахунки та виписки з них.((т.1, а.с. 66-83, 98-151, 209-216, 228).
 Доводи відповідачки ОСОБА_1 про наявність у неї  власних коштів на придбання квартири , суд  першої інстанції не взяв до уваги з огляду на те ,що   жодного оригіналу  вказаних  доказів ( розписок, договору дарування коштів ) . суду не було надано (т.1, а.с. 52-65).
Заперечуючи  справжність  вказаних доказів , за клопотанням позивача , ухвалою суду від 05 серпня  2019 року була призначена судова  технічна експертиза документів , яка не була  проведена  з підстав ненадання оригіналів   документів , відносно яких була призначена експертиза.
Пунктами 23, 26, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 передбачено, що, розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК повинні роз`яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов`язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів. Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК.
Висновки суду першої інстанції , з огляду на досліджені обставини , що  спірна квартира  придбана подружжям під час шлюбу, є спільним майном подружжя  ,а відтак частки подружжя  є рівними , ґрунтується на вимогах  закону . Так , у період набуття  квартири  і позивач , і відповідач   володіли грошовими коштами Відповідачка ОСОБА_1 , відповідно до ст. 76-81 ЦПК України , переконливих, належних і допустимих  доказів, що квартира була придбана тільки за грошові кошти , які є її власністю  не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, а відтак висновок суду  про  задоволення позову в частині поділу квартири із визначеннях рівних часток  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є цілком  обґрунтованим .  
Посилання  в апеляційній скарзі на ту обставину , що  суд  першої інстанції не взяв до уваги  покази свідків , та інші докази надані відповідачкою на спростування доводів позивача  були предметом розгляду суду першої інстанції  та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди  апелянта  із висновком суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.Із урахуванням того, що  доводи  апеляційної скарги   є ідентичними доводам відзиву на позовну заяву , яким  судом першої  інстанції надана належна оцінка, що свідчить відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи  відповідачки.
 При цьому судом  апеляційної інстанції враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
 Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 367  ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.  Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду  першої інстанції в межах  доводів  апеляційної скарги та вимог заявлених  у суді першої інстанції,  відповідно до ст. 367  ЦПК України, колегія суддів вважає рішення законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам справи , доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення. 
Керуючись ст.ст. 365, 367, 369,374, 375, 381 - 384   ЦПК України , суд ,
 
П о с т а н о в и в :
 
Апеляційну  скаргу  ОСОБА_1    залишити  без задоволення.
Рішення  Броварського міськрайонного  суду Київської області  від 15 березня  2021 року  залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції   набирає законної сили з  дня її прийняття.
Касаційна скарга  на судове рішення  подається протягом  тридцяти днів  з  дня його проголошення, а в разі проголошення  вступної та резолютивної частини  судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до  суду касаційної інстанції.  
Повний текст судового рішення виготовлено 13 жовтня 2021 року.
 
Головуючий                                                               
 
Судді