ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Номер справи 766/9607/20                                             Головуючий в 1 інстанції Майдан С.І.
Номер провадження 22-ц/819/1551/20                                         Доповідач Орловська Н.В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                                          Орловської Н.В.
суддів                                                                      Кутурланової О.В.
                                                       Майданіка В.В.
секретар                                                Дундич А.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тільненко Владислав Володимирович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В :

09 червня 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тільненко Владислав Володимирович,звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 . 
Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона з 22 травня 2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Під час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 . 
Зазначає, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу застосовує до неї та неповнолітніх дітей психологічне та економічне насильство, що виявляється у постійних погрозах, залякувані, невиконанні обов`язку з утримання родини, у той час як заявник перебуває у відпустці по догляду за дітьми. Крім того, ОСОБА_2 викрав та утримує документи, внаслідок чого заявниця позбавлена можливості оформити соціальні виплати. 
Враховуючи, що ОСОБА_2 не має намірів змінити ставлення до дружини та дітей, а заявниця хвилюється за їх фізичне та психологічне здоров`я, тому просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , встановивши заходи тимчасового обмеження його прав та покладання на нього терміном на шість місяців обов`язків:
-заборонити входити та перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами – дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та доньками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
-заборонити листування та телефонні переговори з особою, яка постраждала від домашнього насильства – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , інші контакти через засоби зв`язку чи електронні комунікації особисто або через третіх осіб;
-заборонити спілкування, а також наближатися на відстань менш ніж 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалими особами від домашнього насильства - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Вказане судове рішення обґрунтовано відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», відсутністю встановлених випадків насильства відносно заявниці та її дітей, а також ризиків настання насильства у майбутньому, а тому враховуючи суспільні інтереси та інтереси учасників справи суд дійшов висновку, що аргументи для виправдання такого серйозного втручання у життя ОСОБА_2 не є достатніми.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тільненко В.В., посилається необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального права. 
Зокрема, судом помилково не взято до уваги, що ОСОБА_2 періодично вчиняє як фізичне, так і економічне та психологічне насильство відносно заявника та її дітей, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями ОСОБА_1 . 
Крім того, суд не врахував, що обмежувальний припис покликаний упередити настання більш серйозних наслідків, запобігти подальшому насиллю. Заявник ОСОБА_1 хвилюється за власне життя та здоров`я, а також життя і здоров`я своїх дітей, оскільки ОСОБА_2 продовжує чинити економічний та фізичний тиск, в тому числі в стані алкогольного сп`яніння. 
З огляду на викладене просить скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким заяву про видачу обмежувального припису задовольнити в повному обсязі. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.
Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, встановлені такі обставини. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження від 23.03.2011 р., виданого Відділом РАЦС Міського управління району Прага 10; від 31.10.2013 р., виданого Відділом РАЦС Міського управління району Прага 10; від 04.02.2015 р., виданого Відділом РАЦС Міського управління району Прага 8 та від 13.03.2020 р., виданого Корабельним районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). (а.с.12-18).
Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується відмітками про реєстрацію у копіях паспортів вказаних осіб. (а.с.8, 10)
З рапортів інспекторів - чергових Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області, вбачається, що 08.04.2021 року, 11.04.2021 року, 12.04.2021 року та 25.04.2021 року ОСОБА_1 зверталась із заявами про вчинення щодо неї зі сторони ОСОБА_2 домашнього насильства, яке виражається у тому, що чоловік матеріально не забезпечує її та дітей, не за купує продукти, одяг, провокує на конфлікт, виражається грубою нецензурною лайкою, чим вчиняє економічне та психологічне насильство в сім`ї. Просила направити до місця її проживання групу «Поліна». (а.с.21,22,23,26)
З висновку Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області від 07.05.2021 року за результатами розгляду матеріалів, зареєстрованих 25.04.2021 року про повідомлення про вчинення домашнього насильства, вбачається, що 25.04.2021 року від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про те, що її чоловік ОСОБА_2 вчиняє відносно неї та дітей домашнє насильство економічного характеру. Виїздом працівників поліції на місце ОСОБА_1 повідомила, що 25.04.2021 року чоловік на її прохання дати їй грошові кошти або відвідати з дитиною лікувальний заклад відповів відмовою. В свою чергу чоловік пояснив, що саме на той момент у нього не було грошових коштів, тому він відмовив дружині. Прийнятими мірами відносно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис - заборона на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи. Зі сторонами конфлікту проведено бесіду профілактичного характеру щодо недопущення злочинів та правопорушень. (а.с.25)
Вважаючи, що ОСОБА_2 вчиняє відносно неї та її неповнолітніх дітей психологічне, економічне та фізичне насильство, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон).
Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. 
Відповідно до ст.26 вказаного закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. 
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2020 р. у справі № 336/3551/18-ц.
Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Тобто, при вирішенні питання щодо домашнього насильства суду потрібно переконатися, чи ґрунтується відповідна заява на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки).
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_2 систематичного фізичного, психологічного та економічного насилля заявницею надано копії рапортів інспекторів - чергових Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області та висновок Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області від 07.05.2021 року, згідно яких ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відділу з заявами про вжиття заходів щодо її чоловіка ОСОБА_2 . За наслідками розгляду вказаних заяв на ОСОБА_2 складено протоколи за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства).
Згідно ст. 221 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.173-2 КУпАП розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.
За змістом ст. 283, 284 КУпАП за наслідком розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі:
1) про накладення адміністративного стягнення;
2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;
3) про закриття справи.
Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, за відсутності відповідної постанови суду про визнання особи винною у вчиненні такого правопорушення, не є належним доказом вини правопорушника.
При цьому суд зазначає, що сам факт звернення заявника до органів поліції також не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Надані заявником докази не містять відомостей, які б свідчили про вчинення ОСОБА_2 актів домашнього насилля відносно ОСОБА_1 або їх неповнолітніх дітей. 
Крім того, апеляційним судом встановлено, що у справах №766/6286/21, №766/4341/21, №766/6286/21, №766/11000/21, №766/6425/21 результатом розгляду протоколів про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 є закриття справ у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення. 
Таким чином, суд першої інстанції, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 систематичного домашнього насильства стосовно неї та дітей у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не доведено настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, при розгляді цієї справи таких доказів не здобуто.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для запровадження стосовно ОСОБА_2 обмежувальних заходів, визначених заявником. 
Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які ним правильно застосовані, тому апеляційний суд погоджується з ними.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.
Підсумовуючи викладене апеляційний суд констатує, що рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2021 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.  367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тільненко Владислав Володимирович, залишити без задоволення. 
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено 06 жовтня 2021 року.

Головуючий ______________ Н.В. Орловська

Судді ______________ О.В. Кутурланова

______________ В.В. Майданік