ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" жовтня 2021 р.           Справа№ 925/1440/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко О.В.
суддів:            Станіка С.Р. 
          Шаптали  Є.Ю. 

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.
представники сторін у судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.05.2021 (повний текст рішення складено 20.05.2021)

у справі №925/1440/20 (суддя Васянович А.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Шполянські вісті»
до Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області
про визнання рішення незаконним,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Шполянські вісті» (далі - ТОВ «Редакція газети «Шполянські вісті», позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області (далі - Шполянська міська рада ОТГ, відповідач) про визнання незаконним та скасування рішення Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області №58-38.23/VIII від 07.08.2020 «Про припинення редакції районної газети Шполянські вісті права постійного користування земельними ділянками, які розташовані за адресою вул. Лозуватська, 55».
В обґрунтування позову позивач зазначив, що у статті 141 Земельного кодексу України, якою встановлено вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, відсутня така підстава як зміна організаційно-правової форми власності, про що вказано у протоколі засідання постійної депутатської комісії з питань екології, охорони довкілля та регулювання земельних відносин від 05.08.2020.
Позивач з посиланням на рішення Конституційного Суду України №1-зп від 13.05.1997 зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.
Також ТОВ «Редакція газети «Шполянські вісті» зазначило, шо судами у справі №925/361/19 вже досліджувались обставини, що слугували обґрунтуванням для прийняття відповідачем спірного рішення, і постановою Верховного Суду від 15.01.2020 аналогічне рішення відповідача визнано недійсним та скасовано.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав того, що позивач не відноситься до суб`єктів права постійного користування земельних ділянок визначених ст. 92 Земельного кодексу України, і був зобов`язаний переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на земельні ділянки, що перебували на праві постійного користування у Комунальному підприємстві Редакція районної газети «Шполянські вісті». Оскільки з моменту реорганізації позивач таких дій не вчинив, то відповідач у відповідності до своїх повноважень прийняв рішення, яким припинив право постійного користування земельними ділянками, у зв`язку із припиненням юридичної особи.
На думку відповідача, позивачу необхідно було звернутися до органу місцевого самоврядування з клопотанням про переоформлення права користування земельною ділянкою на умовах оренди, оскільки після зміни організаційно-правової форми позивач не підпадав під перелік юридичних осіб, які мають право на оформлення права постійного користування земельними ділянками.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.05.2021 позов задоволено повністю.
Визнано незаконним та скасовано рішення Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області №58-38.23/VIII від 07.08.2020 «Про припинення редакції районної газети Шполянські вісті права постійного користування земельними ділянками, які розташовані за адресою вул. Лозуватська, 55».
Стягнуто з Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Шполянські вісті» 2  102,00 грн судового збору та 24  610,00 грн витрат на правничу допомогу.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є правонаступником комунального підприємства у результаті його перетворення, яке користувалось земельними ділянками на праві постійного користування на підставі виданого Державного акту. Місцевий господарський суд зазначив, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення юридичної особи, зважаючи на положення частини 1 ст. 141 Земельного кодексу України, допускається лише у випадку, коли припинення такої особи виключає правонаступництво. У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов висновку про те, що право користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку, не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, яке за змістом чинного Земельного кодексу України не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, у тому числі за правонаступником такого землекористувача.
Також, суд першої інстанції звернув увагу, що відповідно до Державного акту Редакції районної газети Шполянські вісті у постійне користування Шполянською міською радою було передано земельні ділянки з кадастровими номерами 7125710100:01:001:0828; 7125710100:01:001:0898, а спірним рішенням відповідач вилучив з користування редакції районної газети Шполянські вісті земельні ділянки з кадастровими номерами 7125710100:01:003:1102 та 7125710100:01:001:0828. Тобто відповідач прийняв рішення про вилучення із користування позивача земельної ділянки з кадастровим номером 7125710100:01:003:1102, яка не була в останнього у користуванні.
На цих підставах судом першої інстанції визнано незаконним та скасовано рішення Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області №58-38.23/VIII від 07.08.2020 «Про припинення редакції районної газети Шполянські вісті права постійного користування земельними ділянками, які розташовані за адресою вул. Лозуватська, 55».
Вирішуючи питання про задоволення клопотання позивача щодо стягнення з відповідача 31  720,00 грн понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, місцевий господарський суд з посиланням на ч. 6 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу та вимоги в цій частині задовольнив частково, в сумі 24  610,00 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Шполянська міська рада об`єднаної територіальної громади звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 18.05.2021 у справі №925/1440/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №918/194/19, в якій зазначено, що приписи підпункту в ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України слід розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстав припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво, є правильним за умови, що правонаступник може набувати відповідне таке право згідно з чинним на час правонаступництва законодавством, тобто у даному випадку, згідно зі статтею 92 Земельного кодексу України, яка чітко визначає суб`єктів права постійного користування. У випадку ж, коли внаслідок реорганізації суб`єкт перестає відповідати встановленим ст. 92 Земельного кодексу України вимогам, набуття ним права постійного користування земельною ділянкою є неможливим в силу прямої вказівки закону.
Крім того, апелянт стверджує, що всі заяви по суті спору, передбачені ст. 161 Господарського процесуального кодексу України, підписані директором ТОВ «Редакція газети «Шполянські вісті» А.В. Вікторчуком, а не адвокатом Куликом В.Б. Скаржник вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідними роботами та обсягом наданих адвокатом послуг.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №925/1440/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., ОСОБА_1
У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. 29.06.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 29.06.2021 у справі №925/1440/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: ОСОБА_1, Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 поновлено Шполянській міській раді об`єднаної територіальної громади пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 18.05.2021, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.05.2021, розгляд справи призначено на 29.07.2021.
У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Редакція газети «Шполянські вісті» заперечило проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 18.05.2021 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Позивач у своєму відзиві вказує на те, що він є правонаступником підприємства Редакція газети «Шполянські вісті», водночас припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення юридичної особи, зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, допускається лише у випадку, коли припинення такої особи виключає правонаступництво. Позивач вважає, що відповідач неправомірно застосував ст. 92, п. «в» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, неправомірно скористався ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та вдруге припинив землекористування позивача, а також неправомірно вилучив із користування позивача земельну ділянку з кадастровим номером 7125710100:01:003:1102, яка не була у позивача в користуванні.
Крім того, позивач заявив клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.
Від відповідача до Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на відзив, в яких Шполянською міською радою ОТГ наведено доводи, які є аналогічними доводам апеляційної скарги.
Також, відповідачем подано заперечення на заявлене відповідачем клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому відповідач вказав, що сума, гонорар адвоката не відповідає критерію розумності та не співмірний з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, та просив відмовити ТОВ «Редакція газети «Шполянські вісті» у задоволенні клопотання про відшкодування витрат, понесених на правову допомогу в апеляційній інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 клопотання Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 23.09.2021.
У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. з 20.09.2021 до 03.10.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.09.2021 у справі №925/1440/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко   О.В., судді: Станік С.Р., ОСОБА_1
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 справу №925/1440/20 прийнято до провадження визначеним складом суду, розгляд справи призначено на 28.10.2021.
У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.10.2021 у справі №925/1440/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 справу №925/1440/20 прийнято до провадження визначеним складом суду.
У судове засідання 28.10.2021 представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, повідомлялися належним чином. Від позивача та від відповідача надійшли клопотання про розгляд справи без участі їх представників.
Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, а також враховуючи наявність клопотань про розгляд справи без участі представників позивача та відповідача, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників що не з`явились у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.
У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 13.12.1991 створено юридичну особу - Редакція газети «Шполянські вісті». Реєстрація здійснювалась Шполянською районною радою народних депутатів під №2 від 13.12.1991. Засновником юридичної особи був трудовий колектив редакції.
У 1993 році видано свідоцтво про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації Газета «Шполянські вісті».
20.01.2001 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців внесено запис про підприємство Редакція районної газети «Шполянські вісті» (код ЄДРПОУ 02475894).
Засновниками підприємства були: Шполянська районна державна адміністрація Черкаської області, Шполянська районна рада, Шполянська міська рада, трудовий колектив Редакції районної газети Шполянські вісті.
25.02.2004 зареєстровано право власності за позивачем (код ЄДРПОУ 02475894) на нежиле приміщення, площею 116,4 кв.м., що знаходиться за його місцем державної реєстрації: вул. Лозуватська (Пролетарська), 55, м. Шпола, Черкаської області.
На підставі рішення Шполянської міської ради від 12.10.2004 №21-11/15 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та надання в постійне користування» 04.01.2005 Шполянською міською радою видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою.
Відповідно до зазначеного вище Державного акту Редакції районної газети «Шполянські вісті» у постійне користування Шполянською міською радою передано земельні ділянки площами: 0,0053 га, кадастровий номер 7125710100:01:001:0828; 0,0530 га, кадастровий номер 7125710100:01:001:0898, які розташовані за адресою: вул. Лозуватська (Пролетарська), 55, м. Шпола, Черкаської області.
20.03.2017 Редакцію районної газети Шполянські вісті (код ЄДРПОУ 02475894) в порядку перетворення, відповідно до положень Закону України «Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації» припинено та утворено товариство з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Шполянські вісті» (код ЄДРПОУ 02475894). Засновниками (учасниками) позивача з 20.03.2017 є фізичні особи.
07.08.2020 відповідачем було прийнято спірне рішення за №58-38.23/VІІІ «Про припинення редакції районної газети Шполянські вісті права постійного користування земельними ділянками, які розташовані за адресою вул. Лозуватська, 55», в якому відповідач вирішив:
- припинити редакції районної газети Шполянські вісті право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0530 га та земельною ділянкою площею 0,0053 га, які розташовані за адресою вул. Лозуватська, 55, м. Шпола, Черкаської області;
- Державний акт на право постійного користування земельними ділянками, (серія ЯЯ №347782), який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди від 04.01.2005 №030579900001 визнати таким, що втратив чинність;
- вилучити з користування редакції районної газети Шполянські вісті земельні ділянки площею 0,0530 га (кадастровий номер 7125710100:01:003:1102) і 0,0053 га (кадастровий номер 7125710100:01:001:0828), які розташовані за адресою вул. Лозуватська, 55, м. Шпола та зарахувати їх до земель запасу.
Згідно передавального акту, затвердженого протоколом зборів трудового колективу Редакції районної газети Шполянські вісті, до правонаступника (позивача) перейшло, зокрема, право землекористування за Державним актом (серія ЯЯ №347782). Цей факт, зокрема було встановлено господарським судом під час розгляду аналогічної справи №925/361/19, у якій брали участь ті самі особи.
Судами у справі №925/361/19 було встановлено, що рішенням сесії відповідача №27-25.30/VIII від 06.11.2018 припинено права постійною користування земельними ділянками  0,0530 га та земельною ділянкою 0,0053 га за адресою м. Шпола, вул. Лозуватська, 55. Державний акт на право постійного користування земельними ділянками (серія ЯЯ №347782), який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди від 04.01.2005 №030579900001 визнано таким, що втратив чинність.
Також вказаним рішенням відповідач пропонував позивачу оформити право оренди на земельні ділянки площами:
- 0,0053 га (кадастровий номер 7125710100:01:001:0828), та 
- 0,0530 га (кадастровий номер 7125710100:01:003:1102), які розташовані за адресою: вул. Лозуватська, 55, м. Шпола, Черкаської області.
Постановою Верховного Суду від 15.01.2020  у справі №№925/361/19 визнано незаконним та скасовано рішення Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області №27-25.30/VIII від 06.11.2018 «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою».
Зазначена постанова Верховного Суду прийнята зі вказівкою на порушення відповідачем при прийнятті спірного рішення положень статті 19 Конституції України, статей 141, 142 Земельного кодексу України щодо прав позивача користуватися спірними земельними ділянками.
Земельний кодекс України визначає право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (частина 1 статті 92 Земельного кодексу України). Підстави припинення права користування земельними ділянками наведено у статті 141 цього Кодексу.
Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право. При цьому положення про обов`язок переоформити право користування земельною ділянкою у відповідний строк, передбачений у пункті 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 (у справі № 1-17/2005) за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками).
Конституційний Суд України вказав на наступне:
- пункт 6 Перехідних положень Кодексу зобов`язує громадян та юридичних осіб переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на земельні ділянки. При переоформленні права постійного користування у довгострокову оренду її строк визначається «відповідно до закону», що є неконкретним у зв`язку з невизначеністю цього закону, як і закону, який встановив би порядок переоформлення;
- Конституційний Суд України вважає, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 1 січня 2008 року потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог частини другої статті 14, частини другої статті 41 Конституції України. У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку;
- громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.
Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
У відповідності до статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Статтею 108 Цивільного кодексу України встановлено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.
Із встановлених судами обставин справи вбачається, що позивач є правонаступником комунального підприємства у результаті його перетворення, яке користувалось земельними ділянками на праві постійного користування на підставі виданого Державного акту.
При вказаному перетворенні ідентифікаційний код 02475894 у позивача не змінився. Тобто ідентифікаційний код 02475894 належав Комунальному підприємству Редакція районної газети «Шполянські вісті», потім вказаний код був присвоєний Товариству з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Шполянські вісті».
За передавальним актом, затвердженим протоколом зборів трудового колективу Редакції районної газети «Шполянські вісті», як зазначалось вище, до позивача перейшло, зокрема, право землекористування за Державним актом (серія ЯЯ №347782).
Водночас, припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення юридичної особи, зважаючи на положення частини 1 статті 141 Земельного кодексу України, допускається лише у випадку, коли припинення такої особи виключає правонаступництво (зазначену правову позицію викладено постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 911/4065/16, від 21.05.2018 у справі № 922/1017/17, від 31.10.2018 у справі № 916/1776/17; від 10.10.2018 у справі № 907/916/17).
Отже, право користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку, не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, яке за змістом чинного Земельного кодексу України не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, у тому числі за правонаступником такого землекористувача.
Зазначену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 26.09.2011 у справі № 6-14цс11 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.05.2019 у справі №914/1104/18.
У постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №918/194/19, на яку посилається скаржник в апеляційній скарзі, зазначено, що приписи підпункту в ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України слід розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстав припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво, є правильним за умови, що правонаступник може набувати відповідне таке право згідно з чинним на час правонаступництва законодавством.
Разом з тим, судова колегія звертає увагу те, що Верховним Судом у справі №918/194/19 але вже у постанові від 02.09.2020 також було зроблено висновок про те, що право користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку, не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, яке за змістом чинного Земельного кодексу України не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав іобов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, у тому числі за правонаступником такого землекористувача. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №914/1104/18, від 15.01.2020 у справі № 925/361/19.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №922/2723/17 викладено наступні висновки:
« 7.43. Дійсно, приписи чинного Земельного кодексу України не відносять приватні акціонерні товариства до суб`єктів, які можуть набути право постійного користування із земель державної та комунальної власності, адже відповідно до частини другої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.
7.44. Однак при цьому положення пункту 6 розділу X указаного Кодексу щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди до 1 січня 2008 року без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, а підстави припинення права постійного користування земельною ділянкою, визначені частиною першою статті 141 Земельного кодексу України, не зумовлюють припинення такого права, яке виникло у юридичної особи приватної форми власності у відповідності до чинного законодавства, зміною відповідного законодавства чи зміною типу акціонерного товариства».
Враховуючи вищенаведене, апеляційним господарським судом відхиляються посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №918/194/19.
Також, судова колегія при прийнятті рішення у цій справі відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України враховує висновки Верховного Суду у справі №925/361/19, обставини якої є аналогічними з обставинами у даній справі.
Крім того, апеляційний господарський суд вважає слушними зауваження суду першої інстанції з приводу того, що відповідачем у спірному рішенні було вилучено з користування редакції районної газети «Шполянські вісті» земельну ділянку з кадастровим номером 7125710100:01:003:1102, яка не перебувала у користуванні позивача, що додатково вказує на протиправність прийнятого відповідачем рішення.
Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з істотним перевищенням заявленої до стягнення суми адвокатських витрат  порівняно з сумою, заявленою в попередньому (орієнтовному) розрахунку.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову. Відповідачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було спростовано належними та допустимими доказами доводи позивача про неправомірність прийнятого рішення №58-38.23/VIII від 07.08.2020 «Про припинення редакції районної газети Шполянські вісті права постійного користування земельними ділянками, які розташовані за адресою вул. Лозуватська, 55».
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини  у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.
Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).
У відповідності до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів на заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Черкаської області від 18.05.2021, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.
Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Черкаської області від 18.05.2021 - залишити без змін.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Шполянську міську раду об`єднаної територіальної громади.
Стосовно заявленого позивачем клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За приписами ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження понесених витрат позивачем надано копію акту приймання-передачі №10 від 29.07.2021 до договору про надання правничої допомоги та копію платіжного доручення №1480 від 09.07.2021 на суму 16  000,00 грн.
Відповідно до акту приймання-передачі №10 від 29.07.2021 адвокатські послуги включають в себе:
- надання консультацій та рекомендацій  правового змісту щодо подальших дій (усно) відносно апеляційного провадження у справі №925/1440/20 - вартість 5720,00 грн без ПДВ;
- підготовку відзиву на апеляційну скаргу - 7  450,00 грн без ПДВ;
- подання до суду клопотання про залучення доказів про витрати на правову допомогу у справі №925/1440/20 - вартість 2  400,00 грн без ПДВ;
- участь адвоката у судовому засіданні 29.07.2021 у справі №925/1440/20 - вартість 2  860,00 грн без ПДВ.
Всього послуг надано на суму 18  430,00 грн без ПДВ.
Частиною 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Північний апеляційний господарський суд, розподіляючи витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Шполянські вісті» на професійну правничу допомогу адвоката, зазначає, що надані заявником документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16  000,00 грн, оскільки саме цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Заперечуючи проти задоволення клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач зазначив, що гонорар адвоката не відповідає критерію розумності та не співмірний з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Разом з тим у своєму клопотанні відповідач не зазначив, на яку саме суму завищено позивачем розмір витрат на правничу допомогу і в яких саме наданих послугах це відбулося. Посилання відповідача на те, що заяви по суті спору були підписані директором ТОВ «Редакція газети «Шполянські вісті», а не адвокатом, колегією суддів відхиляється з огляду на те, що зазначені обставини самі по собі не можуть свідчити про те, що правова допомога не була надана. Тобто, відповідач належними та допустимими доказами не довів суду неспівмірність понесених позивачем витрат.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про можливість задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Шполянські вісті» в частині стягнення з відповідача фактично понесених витрат в розмірі 16  000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.05.2021 у справі №925/1440/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 18.05.2021 у справі №925/1440/20 залишити без змін.
3. Стягнути з Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області (вул. Лозуватська, 59, м. Шпола, Черкаської області, ідентифікаційний код 04061576) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Шполянські вісті» (вул. Лозуватська, 55, м. Шпола, Черкаської області, ідентифікаційний код 02475894) 16  000 (шістнадцять тисяч) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
4. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Шполянську міську раду об`єднаної територіальної громади.
5. Видачу наказів по справі №925/1440/20 доручити Господарському суду Черкаської області.
6. Матеріали справи №925/1440/20 повернути до Господарського суду Черкаської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття на яку може бути подано касаційну скаргу в порядку, строки та у випадках передбачених до ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст підписано 30.11.2021 після виходу судді з лікарняного. 

Головуючий суддя                                                            О.В. Тищенко 

Судді                                                                                С.Р. Станік

                                                                                Є.Ю. Шаптала