УХВАЛА

28 жовтня 2021 року 
м. Київ

Справа №  904/2344/19 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:
Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області
(суддя - Юзіков С.Г.)
від 21.10.2019 

та постанову Центрального апеляційного господарського суду
(головуючий -  Дармін М.О., судді - Березкіна О.В., Антонік С.Г.)
від 25.08.2021

у справі за позовом Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс" 
про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

1.          АТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ "Нафтосервіс" про визнання недійсними з моменту укладання: договір поставки від 24.05.2012 № 496, додаткову угоду від 20.06.2012 № 1/650/1 та доповнення  від 31.12.2012 № 1 до цього договору.

2.          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2019 у задоволенні позову відмовлено.

3.          Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2021, після нового розгляду справи, апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, мотивувальну частину рішення суду першої інстанції змінено, виклавши її в радакції цієї постанови, в іншій частині рішення залишено без змін.

4.          24.09.2021 позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

5.          В касаційній скарзі скаржник заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке Верховний Суд залишає без розгляду, оскільки скаржник звернувся з касаційною скаргою 24.09.2021 в межах строку, передбаченого частиною 1 статті 288 ГПК України. 

6.          Також скаржник просив відстрочити сплату судового збору за подання касаційної скарги, натомість 21.10.2021 до суду надійшла заява, до якої останній додав копію платіжного доручення № 3210 від 30.09.2021 про сплату судового збору у відповідному порядку та розмірі. Верховний Суд перевірив зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, а тому заявлене клопотання скаржника залишає без розгляду. 

7.          Перевіривши форму і зміст касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

8.          Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

9.          Відповідно до частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

10.          Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

11.          Позивач в касаційній скарзі підставами касаційного оскарження судових рішень визначає пункти 1 та 3 частини 2 статті 287 ГПК України. 

12.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

13.          У цьому випадку необхідно чітко вказати:
- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні;
- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;
- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;
- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

14.          При цьому, слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. 

15.          В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми, а саме:

- статей 2, 7, 13, 14, 75 ГПК України, оскільки суди відмовилися від встановлення обставин, зазначених у позовній заяві та перевірці їх доказами, пославшись на обставини, встановлені під час розгляду справи № 910/20540/15, як такі, що мають преюдиційне значення для вирішення справи, яка переглядається, при цьому, безпідставно відхилили вироки у кримінальних справах № 758/15964/17, 641/898/17, 641/1900/17, 641/2949/17, 641/2509/17 та не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18, від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19, від 23.09.2020 у справі № 907/555/14, від 26.03.2019 у справі № 925/291/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц;

- статей 203, 216, 236, частини 3 статті 228 ЦК України, оскільки не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19, постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 та від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 щодо обов`язку суду керуватися принципом jura novit curia ("суд знає закони");

- частини 5 статті 40, статті 41 Закону України "Про здійснення державних закупівель" та не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 911/162/19;

- доктрини venite contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) та не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19, від 01.09.2020 у справі № 911/162/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц.

16.          Верховний Суд зауважує, що така підстава як "суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду" стосується лише норм матеріального права (відповідно до частини 3 статті 311 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню), і не може бути підставою, якщо рішення оскаржується з підстав порушення норм процесуального права. Наведений висновок сформульовано також у постановах ВС від 12.05.2021 у справі № 911/1099/20; від 26.05.2021 у справі № 910/8358/19.

17.          Натомість, якщо касаційна скарга подається у зв`язку з порушенням норм процесуального права, то підставою касаційного оскарження може бути пункт 4 частини 2 статті 287 ГПК України, і касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

18.          Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми частини 3 статті 8, частини 4 статті 18, частини 2 статті 31, частини 5 статті 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), статті 1, частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"  (щодо відсутності первинних документів, що фіксують господарські операції із реальної поставки продукції), частини 5 статті 203, статті 215, частини 3 статті 228 ЦК України, і відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування цих норм у подібних правовідносинах.

19.          Зі змісту пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України вбачається, що ця норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

20.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору.

21.          Водночас належного обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм частини 5 статті 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель", частини 5 статті 203, статті 215, частини 3 статті 228 ЦК України скаржником не наведено, оскільки, в касаційній скарзі заявник посилається на наявність висновків, викладених у постановах Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах та неврахування їх судами попередніх інстанцій, визначаючи підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

22.          Верховний Суд зауважує, що посилання на підставу касаційного оскарження передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду) взаємовиключає посилання на пункт  3 частини 2 статті 287 цього Кодексу (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) щодо застосування одних і тих же норм права. 

23.          З огляду на зазначене скаржнику слід визначитися щодо підстав касаційного оскарження передбачених частиною 2 статті 287 ГПК України. 

24.          Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

25.          Відповідно до частини 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 

Керуючись нормами статей 174, 234, 288, пункту 5 частини 2 статті 290, частини 2 статті 292 ГПК  України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2021  у справі № 904/2344/19 залишити без руху.

2.          Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом: 

- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах 16-17, 21-23 цієї ухвали;

- уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши суду докази такого надіслання.

3.          Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                               І. Кондратова