ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5751/21 Справа № 201/8191/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 34

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  — ОСОБА_2  на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2020 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року по справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позов мотивовано тим, що 05 листопада 2019 року о 09:40 годині в м.Дніпро по вул.Овражна в районі ЕО №69 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Фольксваген Поло н\з НОМЕР_1 виїхала на смугу руху автомобіля Мерседес Бенц н\з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок чого відбулось зіткнення, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, пасажири отримали тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимогу п.11.3 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.124 КупАП.. 
05 лютого 2020 року судовим експертом Пилипенко О.С. було встановлено матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу при ДТП, а саме автомобіля Мерседес Бенц н\з НОМЕР_2 , у розмірі 67437 грн. 06 коп., що підтверджується висновком експертного дослідження автотоварознавця № 275/19А від 05 лютого 2020 року. Також, за проведення судовим експертом Пилипенка О.С. висновку експертного дослідження, позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 3000 грн., а тому загальна сума матеріальної шкоди становить 70437,06 грн. 
Позивач зазначає, що цивільно - правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», а тому позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з відповідною заявою про відшкодування шкоди, в результаті чого 02 липня 2020 року на його рахунок було перераховано грошові кошти у розмірі 27238,50 грн., а 09 жовтня 2020 року ця страхова компанія доплатила йому суму 22761,50 грн. невиплаченого страхового відшкодування.
У зв`язку з чим сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 складає 20437,06 грн (50000 грн. –сума виплачена страховою компанією ). У зв`язку із викладеним позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 20437,06 грн., моральну шкоду у розмірі 20000 грн., судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 8500 грн.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2020 року позов задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 20437,20 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений останнім судовий збір у розмірі 1471,40 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що ураховуючи що страховою компанією було виплачено позивачу в межах страхового ліміту суму страхового відшкодування, а також приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи було встановлено та доведено позивачем спричинення шкоди саме ОСОБА_1 , суд першої інстанції  дійшов висновку про стягнення із останньої 20437,06 грн.Також, внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав моральних страждань, що виразились в емоційному стресі, переживаннях за власне майно, тривозі, розгубленості, безпомічності та страху. Виходячи з загальноприйнятних понять та взаємовідносин у суспільстві, суд вважав, що неправомірні дії відповідача не могли не завдати позивачу хвилювань, страждань тощо. Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, але на думку суду розмір цього відшкодування позивачем дещо завищений. Виходячи з принципу розумності та справедливості, таке відшкодування має бути визначено на рівні 2000 грн.
Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 8500 грн.
Додаткове рішення мотивовано тим, що частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд, в мотивувальній частині рішення було зазначено, що вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 8500 грн. підлягає задоволенню, але в резолютивній частині рішення про це нічого не вказав.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 05 листопада 2019 року о 09:40 годині в м.Дніпро по вул.Овражна в районі ЕО №69 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Фольксваген Поло н\з НОМЕР_1 виїхала на смугу руху автомобіля Мерседес Бенц н\з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок чого відбулось зіткнення, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, пасажири отримали тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимогу п. 11.3 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.124 КупАП.
Факт дорожньо-транспортної пригоди та її фактичні обставини підтверджені постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року у справі № 208/686/20, якою ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП.
Як вбачається із наданої позивачем копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля «Mersedes-Benz», р/н НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 .
Установлено також, що судовим експертом Пилипенко О.С. було встановлено матеріальну шкоду за вчинення вищезазначеного транспортного засобу при ДТП у розмірі 67437 грн. 06 коп., що підтверджується висновком експертного дослідження автотоварознавця № 275/19А від 05 лютого 2020 року.
Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», тому позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з відповідною заявою про відшкодування шкоди, в результаті чого 02 липня 2020 року на його рахунок було перераховано грошові кошти у розмірі 27238,50 грн. 09 жовтня 2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило позивачу виплату в розмірі 22761,50 грн. невиплаченого страхового відшкодування та 1471,30 грн. в рахунок відшкодування судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що ураховуючи що страховою компанією було виплачено позивачу в межах страхового ліміту суму страхового відшкодування, а також приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи було встановлено та доведено позивачем спричинення шкоди саме ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення із останньої 20437,06 грн. Також, внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди він зазнав моральних страждань, що виразились в емоційному стресі, переживаннях за власне майно, тривозі, розгубленості, безпомічності та страху. Виходячи з загальноприйнятних понять та взаємовідносин у суспільстві, суд вважав, що неправомірні дії відповідача не могли не завдати позивачу хвилювань, страждань тощо. Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, але на думку суду розмір цього відшкодування позивачем дещо завищений. Виходячи з принципу розумності та справедливості, таке відшкодування має бути визначено на рівні 2000 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За змістом ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогнебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, яка створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює.
Статтею 1194 ЦК України, передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Це означає, що за володільця відповідних джерел підвищеної небезпеки обов`язок відшкодування завданої шкоди потерпілому несе страховик в межах суми страхової виплати (страхового відшкодування).
При вирішення питань про відшкодування шкоди, завданої майну особи внаслідок ДТП, та визначенні розміру такої шкоди, слід врахувати положення ст. 1192 ЦК України, відповідно до якої суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а також положення частини 2 ст. 22 ЦК України відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП.
Доводи апеляційної скарги про те, що вона не отримувала позовної заяви з додатками та суд першої інстанції не повідомляв її про розгляд зазнаної цивільної справи, а отже вона була позбавлена доступу до правосуддя, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідачка мала можливість подати свої заперечення під час перегляду заочного рішення, а також при поданні апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги про те, що до суду було надано копію полісу №АО/5784828 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, де страхова сума потерпілого складає за шкоду завдану майну 100 000 грн., а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення з неї матеріальної шкоди,колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки позивачем ставились позовні вимоги саме про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 20437,20 грн. з ОСОБА_1 ..
Доводи апеляційної скарги про те, що при стягненні з неї моральної шкоди у розмірі 2000 грн. судом не наведено жодного належного та допустимого доказу, який наданий позивачем, колегія суддів не може прийняти до уваги, з огляду на наступне.
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Суд першої інстанції з врахуванням вищевказаних вимог закону, ступеню моральних страждань, яких зазнала позивачка в результаті ДТП, вірно визначив її розмір у сумі 2000 грн., з яким погоджується й колегія суддів. 
Що стосується апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення по справі, то колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки позовні вимоги були задоволені, а витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами.
Інші доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачами у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  — ОСОБА_2  – залишити без задоволення.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2020 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко