П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року
м. Рівне

Справа № 2-971/10
Провадження № 22-ц/4815/1324/21

Головуючий у Рівненському районному суді
Рівненської області: суддя Штогун О.С.
Ухвалу суду першої інстанції постановлено:
14 червня 2021 року в м. Рівне
Рівненської області 
(Фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного не здійснювалось)

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
стягувач: Акціонерне товариство "Райффайзен Банк";
боржник: ОСОБА_1 ;

представники учасників справи: 
стягувача – адвокат Мальована Тетяна Віталіївна;
боржника – адвокат Мушкєєв Валентин Валентинович;

за участі: представників ОСОБА_1 – адвокатів Шміда Віталія Васильовича та ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 14 червня 2021 року в цивільній справі за заявою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про встановлення способу виконання рішення, виправлення описки та видачу виконавчого листа, 
в с т а н о в и в : 
       У травні 2021 року в суд звернулося Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" (далі – АТ " Райффайзен Банк" або банк) із заявою, в якій просило:
       - зазначити у резолютивній частині рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2010 року у справі №2-971/10 "житловий будинок" замість "об`єкт незавершеного будівництва";
       - виправити описку у рішенні Рівненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2010 року у справі №2-971/10 у "по батькові" боржника шляхом зазначення " ОСОБА_3 " замість " ОСОБА_4 ";
       - встановити спосіб виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2010 року у справі №2-971/10, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів і продажу предмета іпотеки за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;
       - видати виконавчий лист у справі №2-971/10 про звернення стягнення на заставлене згідно з договором іпотеки №014/89-07/230 від 01 червня 2007 року нерухоме майно: житловий будинок з лазнею, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності виданим 03 січня 2008 року виконавчим комітетом Корнинської сільської ради, договором оренди землі від 23 квітня 2007 року між відповідачем та Корнинською сільською радою, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 24 квітня 2007 року з №040758300004, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14681403, виданого Комунальним підприємством "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" від 25 травня 2007 року для задоволення вимог АТ "Райффайзен Банк Аваль" у сумі 309648 доларів 21 цент США, що згідно з курсом гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України станом на 16 грудня 2009 року становить 2468 887,12 грн., шляхом проведення прилюдних торгів і продажу предмета іпотеки за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
       Мотивуючи необхідність здійснення таких процесуальних дій, посилається на те, що 05 травня 2010 року Рівненським районним судом Рівненської області ухвалено рішення в цивільній справі №2-971/10. На виконання даного рішення стягувач отримав виконавчий лист, який на даний час знаходжиться у нього, однак не може бути поданий до примусового виконання через те, що в рішенні допущено наведені помилки та не встановлено спосіб його виконання.
       Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14 червня 2021 року заяву задоволено частково. 
       Встановлено спосіб виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2010 року у справі №2-971/10 за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Рівненської обласної дирекції до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно, а саме реалізацію предмета іпотеки, на який звертається стягнення за вказаним рішенням, шляхом його продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку".
       В задоволенні іншої частини викладених в заяві вимог відмовлено.
       Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що 15 вересня 2010 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області виправлено описку в рішенні суду, зокрема, замінено по батькові боржника з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_3 ". У вирішенні питання ж про виправлення описки, а саме: помилково зазначене "об`єкт незавершеного будівництва" виправити на належне "житловий будинок" відмовлено, оскільки це питання вирішувалось судовим рішенням від 08 червня 2021 року, яким в його задоволенні відмовлено. Щодо встановлення способу виконання судового рішення, то районний суд виходив із того, що ч.1 ст. 41 Закону України "Про іпотеку" (далі – Закон) реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у т.ч. у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням його вимог. Оскільки судом не було встановлено способу реалізації предмета іпотеки, тобто не встановлено спосіб виконання рішення, що робить неможливим його виконання, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви у відповідній частині. З приводу видачі виконавчого листа на виконання рішення, суд зазначав, що виконавчий документ 05 травня 2010 року отриманий представником банку та знаходиться у нього, тому відсутні підстави для його повторної видачі.
       На ухвалу суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де він покликався на її незаконність і необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права. 
       На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що суд першої інстанції не вказав, які саме існують перешкоди державному виконавцю у виконанні рішення суду. Крім того, як видно зі змісту оскаржуваної ухвали, звернення стягнення відбувалось в порядку ст. 33 Закону, яке передбачає альтернативність дій іпотекодержателя. Також, на переконання заявника, встановивши спосіб виконання рішення суду, районний суд фактично змінив резолютивну частину самого рішення.
       З наведених підстав просив ухвалу суду першої інстанції скасувати. 
       У поданому відзиві представник стягувача – адвокат Мальована Т.В. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду попередньої інстанції - без змін. Зазначала, що виконавчий лист неодноразово пред`являвся до виконання, зокрема, коли останній раз банк звернувся до приватного виконавця з метою примусового виконання рішення, то йому було повідомлено про невідповідність виконавчого листа вимогам ст. 39 Закону (в редакції від 03.07.2018). Тому вимоги банку щодо встановлення способу виконання рішення є законними та правомірними, реалізованими в порядку ст. 435 ЦПК України. 
       Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
       Судом було з`ясовано, і сторонами ці обставини визнаються, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2010 року у цивільній справі №2-971/10 задоволено позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Рівненської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль (на даний час - АТ "Райффайзен Банк ") до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно. Рішення суду набрало законної сили 17 травня 2010 року.
       Ухваленим рішенням стягувачу надано право на звернення стягнення згідно з договором іпотеки №014/89-07/230 від 01 червня 2007 року на таке нерухоме майно: об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок з лазнею, перукарнею та кафетерієм), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується договором оренди землі від 23 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та Корнинською сільською радою, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24 квітня 2007 року за №040758300004, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14681403, виданого Комунальним підприємством "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" від 25 травня 2007 року для задоволення вимог ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Рівненської обласної дирекції у сумі 309 648 доларів 21 цент США, що згідно з курсом гривні щодо іноземних валют, встановленого Національного банку України, станом на 16 грудня 2009 року становить 2468887 грн. 12 коп. Окрім цього, з боржника стягнуто на користь банку судові витрати та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
       Звертаючись до суду із заявою, АТ "Райфайзен Банк" покликалось на існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду, зокрема, що у ньому не вказано спосіб реалізації предтеча іпотеки, адже цього не вимагалось при його прийнятті. 
       Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні процесуального питання норми права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви та встановлення способу виконання рішення суду. 
       Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст. 18 ЦПК України)
       Статтею 1291 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
       Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
       Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
       Доводи апеляційної скарги про хибність оскаржуваної ухвали на увагу не заслуговують і спростовуються правильністю висновків суду.
       У Рішенні Конституційного Суду України у справі № № 1-12/2012 від 25.04.2012 (№ 11- рп/2012) зазначено, що зміни способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом, який спрямований на гарантування виконання судового рішення.
       Відповідно до ст.ст. 12, 33 Закону одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
       Підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду.
       Способом задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (ст. 39 Закону) є реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст.ст. 41-47 Закону в редакції на час ухвалення оскаржуваної ухвали).
       При задоволенні судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки (ст. 39 Закону).
       Судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з вказаною правовою нормою передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення визначає спосіб реалізації предмета іпотеки.
       Відсутність визначення способу реалізації у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідає вимогам законодавства, які чинні на час вирішення відповідного питання.
       Як правильно про це зазначає банк, оскаржувана ухвала не змінює рішення по суті, а лише визначає спосіб його реалізації, передбачений Законом.
       Досліджуючи практику Європейського суду з прав людини, Конституційний Суд України узагальнив, що визначене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право на суд було б ілюзорним, якби юридична система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (абз. одинадцятий підпункту 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 15.05.2019 № 2- р(ІІ)/2019).
       Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
       Однак будь-яких фактів про існування процесуально-правових порушень, що потягли би помилкове вирішення відповідного питання заявник не надав, а апеляційним судом здобуто не було.
       Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії"). Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Підставою для залишення оскаржуваного судового рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
       Судовий збір, що понесений боржником при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.
Керуючись ст.ст. 368, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 14 червня 2021 року – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
       Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 17.11.2021

       
Головуючий:                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                                  Н.М. Ковальчук

                                                                               С.С. Шимків