ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" листопада 2021 р.                                               Справа №907/296/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                              Орищин Г.В.
суддів                              Галушко Н.А.
                              Желіка М.Б.
секретар судового засідання Федорів Н.В.
розглянув апеляційну скаргу Відділу освіти Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.07.2021 (суддя Ремецькі О.Ф.)
у справі № 907/296/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Закарпаттяенергозбут”, м. Ужгород
до Відділу освіти Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, м. Хуст, Закарпатська область
про стягнення 420?828,74 грн

представники сторін в судове засідання не з`явились.

22.04.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі – ТзОВ) “Закарпаттяенергозбут” звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою про стягнення з Відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області 420?828,74 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору про постачання електричної енергії №160288 від 25.02.2020 та лише частково оплатив вартість електроенергії, поставленої йому позивачем у грудні 2020 року, внаслідок чого у відповідача виникла основна заборгованість, стягнення якої є предметом позову у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.04.2021 було відкрито провадження у справі №907/296/21 за правилами спрощеного позовного провадження та постановлено здійснювати розгляд даної справи без виклику сторін. При цьому, суд керувався положеннями ст. 247, 250, 252 ГПК України із врахуванням предмета та підстав позову у даній справі. 
09.06.2021 позивач подав до суду першої інстанції клопотання, у якому просив замінити відповідача на його правонаступника – Відділ освіти Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 12.07.2021 було ухвалено:
1) замінити Відділ освіти Міжгірської районної державної адміністрації на його правонаступника - Відділ освіти Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області;
2) позов задоволити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача 420828,74 грн заборгованості за спожиту електроенергію та 6312,43 грн судового збору за подання позовної заяви.
Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного:
1) процедура реорганізації відповідача розпочалась на підставі розпорядження Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області № 4-р від 05.01.2021, яким було прийнято рішення про припинення діяльності Відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації шляхом його реорганізації - приєднання до Відділу освіти Хустської районної державної адміністрації. Станом від 25.05.2021 стосовно Відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації в ЄДРЮОФОПГФ наявні записи: «Стан юридичної особи: припинено»; «Дата та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, підстава для його внесення: дата запису - 25.05.2021, номер запису - 1003141120012000508, підстава - рішення щодо реорганізації». Вказане, на думку суду, є підставою для заміни відповідача в порядку процесуального правонаступництва відповідно до положень частини 1 статті 52 ГПК України;
2) із матеріалів справи вбачається, що на об`єктах споживача у грудні 2020 року було спожито електричну енергію в обсязі 199059 кВт год. на загальну суму 688740,95 грн. Водночас, 21 грудня 2020 року споживач здійснив платіж за спожиту електричну енергію у розмірі 267912,21 грн, що була зарахована як оплата за грудень 2020 року та відображена у виставленому рахунку ПЕЕ №160288/12/1. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення решти суми заборгованості у розмірі 420828,74 грн є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Відділ освіти Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, не погодившись з вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, у якій послався на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд неправильно встановив обставини, які мають значення для справи внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки, а також порушив норми процесуального права, у зв?язку з чим просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові у даній справі відмовити.
У своїй апеляційній скарзі відповідач послався на наступне:
1) під час розгляду даної справи місцевий господарський суд не надав Відділу освіти Хустської РДА можливості подати свої пояснення та докази стосовно суті спору, а також стосовно переходу до нього прав та обов`язків у спірних правовідносинах;
2) Відділ освіти Хустської РДА не має повноважень на розпорядження спірними видатками з бюджету (тобто, на виконання судового рішення у даній справі), оскільки закон чітко визначає, що всі видатки, пов`язані з фінансуванням закладів освіти (у т.ч. погашення заборгованості за енергоносії) у 2021 році повинні здійснюватися з бюджету територіальних громад. При цьому, скаржник покликається на наступне:
- рішеннями Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської від 21.01.2021 за номерами № 692 – 709 було прийнято у комунальну власність територіальної громади в особі вказаної селищної ради низку загальноосвітніх шкіл та дошкільних навчальних закладів у с.Голятин, с.Майдан, смт.Міжгір`я, с.Торунь, с.Новоселичі, с.Репинне, с.Верхній Бистрий, с.Запереділля, с.Лозянський, с.Вучкове, с.Лісковець, с.Лозянський, с.Лопушне, с.Присліп, с.Сойми, с.Стригальня. Відповідні зміни про засновника вказаних навчальних закладів (Міжгірська селищна рада) та їхній орган управління (Відділ освіти, сім`ї, молоді, спорту та культури Міжгірської селищної ради) було внесено до ЄДРЮОФОПГФ;
- враховуючи положення ст. 89-91 Бюджетного кодексу України, п. 38, 39 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України (з урахуванням змін, внесених Законом України № 1081 від 15.12.2020), а також п.6-1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з 1 січня 2021 року видатки на фінансування закладів освіти не належать до видатків, що можуть здійснюватися із районного бюджету, а плануються та здійснюються з бюджетів відповідних територіальних громад, які є правонаступниками усього майна, прав та обов`язків розформованих територіальних громад;
3) рішенням №45 від 21.05.2021 комісії з реорганізації Міжгірської РДА шляхом приєднання до Хустської РДА вирішено: - припинити юридичну особу публічного права Відділ освіти Міжгірської РДА шляхом приєднання до Відділу освіти Хустської РДА; - затвердити передавальний акт основних засобів та інших матеріальних цінностей, прав, обов`язків та зобов`язань Відділу освіти Міжгірської РДА до Відділу освіти Хустської РДА. Відповідно до передавального акту, всі активи та пасиви Відділу освіти Міжгірської РДА були передані до Відділу освіти Хустської РДА з нульовими показами; даний факт свідчить про те, що на момент передачі основних засобів та інших матеріальних цінностей, прав, обов`язків та боргових зобов`язань Відділом освіти Міжгірської РДА не було передано, а Відділом освіти Хустської РДА не було прийнято жодних зобов`язань у спірних правовідносинах;
4) стосовно акта звірки між ТзОВ «Закарпаттяенергозбут» та Відділом освіти Міжгірської РДА, то у вказаному акті у графі «Споживач» у пунктах дебет та кредит не проставлено жодної цифри, що свідчить про те, що відповідач не підтвердив факту наявності у нього боргових зобов`язань;
5) суд ухвалив неправильне рішення щодо стягнення з відповідача 6312,43 грн судового збору за подання позовної заяви, оскільки відповідно до платіжного доручення № 7526 від 14.04.2021 позивач сплатив 2270,00 грн судового збору.
У доповненні до апеляційної скарги від 23.09.2021 скаржник вказав на те, що, на його думку, правонаступниками всіх прав та обов`язків у спірних правовідносинах є Міжгірська територіальна громада, Пилипецька територіальна громада, Синевирська територіальна громада та Колочавська територіальна громада, оскільки саме вказані територіальні громади стали власниками закладів освіти, які, в свою чергу, споживали електроенергію, стягнення заборгованості за яку є предметом даного судового розгляду, а саме:
- відповідно до рішень Синевирської сільської ради № 1, 2, 3, 4 від 18.01.2021 вирішено прийняти у комунальну власність майнові права та обов`язки загальноосвітніх шкіл та дошкільних навчальних закладів, які розташовані у с. Синевир тас. Синевирська Поляна;
- відповідно до рішення Колочавської сільської ради № 9 від 14.12.2020 вирішено звернутися до Хустської районної ради з клопотанням про передачу Колочавській сільській раді прав засновників загальноосвітніх шкіл та дошкільних навчальних закладів, які розташовані у с.Колочава, с.Негровець, с.Горбів, с. Мерешори;
- відповідно до рішень Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області №51 – 61 вирішено прийняти все майно права та обов`язки ліцею, загальноосвітніх шкіл та дошкільних навчальних закладів, які розташовані у с.Буковець, с. Ізки, с.Келичин, с.Нижній Студений, с.Пилипець, с.Подобовець, с. Річка, с.Розтоки, с. Тюшка;
- відповідно до рішення Міжгірської селищної ради №717 від 21.01.2021 вирішено прийняти у комунальну власність Міжгірську дитячу музичну школу. Усі вищезазначені зміни було внесено до ЄДРЮОФОПГФ.

ТзОВ «Закарпаттяенергозбут» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечило доводи та вимоги апеляційної скарги, просило відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін з наступних підстав:
1) Господарський суд Закарпатської області, відповідно до ст. 12 ГПК України та ст.247 ГПК України, визнав малозначним спір у даній справі, а тому правомірно вирішив дану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. При цьому, відповідач не звертався до суду із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження;
2) після того, як позивачу стало відомо про припинення юридичної особи Відділу освіти Міжгірської РДА (яке відбулося 25.05.2021), він подав до суду клопотання від 08.06.2021 про заміну відповідача на його правонаступника. Копію вказаного клопотання, а також копію позовної заяви із додатками, позивач надіслав на адресу правонаступника відповідача – Відділу освіти Хустської РДА. Вищезазначені документи Відділ освіти Хустської РДА отримав 06.07.2021, що свідчить про те, що останній мав можливість надати Господарському суду Закарпатської області будь-які заперечення, клопотання чи матеріали стосовно поданої позовної заяви ТзОВ «Закарпаттяенергозбут», однак не подав таких;
3) в обґрунтування тієї обставини, що Відділ освіти Хустської РДА є правонаступником Відділу освіти Міжгірської РДА позивач покликається на наступне:
- процедура реорганізації Відділу освіти Міжгірської РДА почалась на підставі розпорядження Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області № 4-р від 05.01.2021, яким прийнято рішення про припинення діяльності Відділу освіти Міжгірської РДА шляхом його реорганізації - приєднання до Відділу освіти Хустської РДА;
- позивач звертався до голови комісії з реорганізації Відділу освіти Міжгірської РДА із листом від 13.04.2021 за №504-16/131 про визнання його кредитором Відділу освіти Міжгірської РДА;
- згідно з рішенням комісії з реорганізації Міжгірської РДА шляхом приєднання до Хустської РДА за №45 від 21.05.2021 юридичну особу публічного права Відділ освіти Міжгірської РДА було припинено шляхом приєднання до Відділу освіти Хустської РДА та вирішено затвердити передавальний акт основних засобів та інших матеріальних цінностей, прав, обов`язків та зобов`язань. У передавальному акті зазначено про те, що правонаступництво щодо всіх зобов`язань, прав та обов`язків Відділу освіти Міжгірської РДА після його реорганізації шляхом приєднання переходить до Відділу освіти Хустської РДА;
- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №910/5953/17, а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.09.2020 у справі №296/443/16-ц вказано про те, що при реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків; внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий;
4) при зверненні із позовом у даній справі позивач сплатив 6312,43 грн судового збору. Вказане підтверджується платіжним дорученням №7526 від 14.04.2021 на суму 2270,00 грн (було подано разом із позовною заявою), а також платіжним дорученням №9904 від 26.04.2021 на суму 4042,43 грн (було подано на виконання вимог ухвали суду від 23.04.2021 про залишення без руху позовної заяви у даній справі).
Одночасно у відзиві на апеляційну скаргу позивач повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок його судових витрат, які він поніс та які очікує понести при розгляді апеляційної скарги у даній справі становить 25000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, які він просив покласти на відповідача. Також, 03.11.2021 позивач подав до суду заяву про розподіл судових витрат, у якій виклав аналогічне прохання.
З метою обґрунтування заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач долучив до свого відзиву та заяви: витяг з договору про надання професійної правничої допомоги від 2.04.2019 за №26; додаток №7 до вказаного договору; ордер на надання правничої (праової) допомоги серії АО №1041670; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Чекан Вікторії Василівни серії ЗР №21/1156; рахунок на сплату коштів за договором №6 від 13.10.201 на суму 25000 грн; платіжне доручення №28234 від 20.10.2021 на суму 25000 грн, що містить покликання на вищезазначені договір, додаток до нього та рахунок на сплату.
Скаржник жодних заперечень стосовно вказаної заяви позивача не надав.

В судове засідання у даній справі сторони не забезпечили явку своїх повноважних представників, а також не подали до суду жодних клопотань чи заяв, пов?язаних із необхідністю відкладення розгляду справи, поясненнями поважності причин неявки, тощо.
Сторони були повідомлені про судові засідання згідно контактних даних, відомості про які містяться в матеріалах справи. Крім того, процесуальні документи апеляційного суду у порядку, встановленому Законом України «Про доступ до судових рішень», були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що у своїй апеляційній скарзі Відділ освіти Хустської РДА просив розгляд даної справи проводити за відсутності його представника. Позивач, при цьому, надавав усні пояснення по суті спору у судовому засіданні 11.11.2021.
Зважаючи на наведене, з огляду на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційних скарг по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов?язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо здійснити без представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

25.02.2020 між ТзОВ «Закарпаттяенергозбут» (постачальник) та Відділом освіти Міжгірської районної державної адміністрації (споживач) було укладено договір №160288 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, відповідно до якого постачальник зобов`язався продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач – оплачувати постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами договору.
Пунктом 5.1 договору передбачено, що споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до договору.
Відповідно до положень п. 5.10 договору, оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Обов`язковою умовою для постачання електричної споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії (п. 2.2 договору).
Відповідно до додатку №1 до договору («Заява-приєднання»), споживач приєднався до умов договору про постачання електричної енергії на умовах комерційної пропозиції №4. У вказаному додатку визначено перелік об`єктів, на які здійснюється постачання електричної енергії (навчальні заклади, дошкільні навчальні заклади, навчально-виховні комплекси, стадіони та інші об`єкти, які знаходяться на території численних населених пунктів Міжгірського району Закарпатської області) та дату початку постачання (з 25.02.2021).
Відповідно до комерційної пропозиції № 4 «Бюджетна» (далі - комерційна пропозиція), яка є додатком №3 до договору, оплата здійснюється споживачем за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку, протягом 5 робочих днів від дати отримання рахунку споживачем.
Спірним періодом поставки електричної енергії згідно позову у даній справі є грудень 2020 року.
Згідно розрахунку позивача, на об`єкти споживача у грудні 2020 року було поставлено електричну енергію в обсязі 199059 кВт/год. на загальну суму 688740,95 грн, а відповідачем було її оплачено частково на суму 267912,21 грн, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 420828,74 грн (а.с. 48-50).
Факт часткової оплати відповідачем вищезазначеної суми підтверджується банківською випискою за 21.12.2020, відповідно до якої вбачається, що 267912,21 грн були сплачені ним на підставі договору №160288 від 25.02.2020 та на підставі рахунку №160288/1 від 18.12.2020.
Факт споживання відповідачем вищезазначеної суми електроенергії підтверджується також листом ПрАТ «Закарпаттяобленерго» від 15.04.2021 за №75/526-21, з якого вбачається, що:
- з метою забезпечення постачання електричної енергії за договором про постачання №160288 від 25.02.2020, між Відділом освіти Міжгірської РДА та Приватним акціонерним товариством «Закарпаттяобленерго» було укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії;
- у грудні 2020 року Відділом освіти Міжгірської РДА було спожито електричну енергію у загальній кількості 199059 кВт/год (інформація у вказаному листі наведена у розрізі усіх об`єктів споживача).
За поставлену у грудні 2020 року електроенергію у загальній кількості 199059 кВт/год. позивач виставив відповідачу рахунок ПЕЕ №160288/12/1 на суму 420828,74 грн у якому відобразив часткову проплату на суму 267912,21 грн.
Доказів того, що відповідна сума заборгованості за грудень 2020 року була сплачена відповідачем, матеріали справи не містять. 
Вказані обставини невиконання відповідачем своїх обов`язків з оплати і стали підставою для звернення позивача до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача суми 420828,74 грн боргу.
З метою підтвердження розміру основної заборгованості позивач також долучив до матеріалів справи акт звірки розрахунків, що підписаний та скріплений печатками позивача та відповідача. У вказаному акті зазначено, що за даними постачальника заборгованість за договором №160288 від 25.02.2020 становить 420828,74 грн. При цьому, графи акта, які стосуються даних споживача – не заповнені, що є однією із підстав, на яких ґрунтується апеляційна скарга.
З огляду на це, колегія суддів зазначає, що даний акт є додатковим доказом, який може бути врахований судом при вирішенні даної справи. Відповідач (скаржник) жодним чином не спростовує доводів позивача та висновків суду першої інстанції, які ґрунтуються на оцінці: виставлених рахунків, банківської виписки та відомостей про обсяги спожитої електроенергії. Також колегія суддів звертає увагу на те, що попри відсутність у вказаному акті звіряння розрахунків заповнених даних від імені споживача, цей акт не містить жодних заперечень споживача, викладених у іншій формі. З огляду на наведене в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору у даній справі правомірно врахував даний акт як додатковий доказ; при цьому, колегія суддів наголошує, що оскаржуване рішення не ґрунтується виключно на вказаному акті.

З матеріалів справи вбачається, що позов у даній справі був початково заявлений до відповідача – Відділу освіти Міжгірської РДА.
Відповідач був обізнаний зі змістом позову (а.с. 9-10), а також належним чином повідомлений про розгляд даної справи в суді першої інстанції (а.с. 60). Зокрема, позовна заява із додатками була надіслана відповідачу 22.04.2021, а ухвала суду від 30.04.2021 про відкриття провадження була надіслана йому рекомендованим листом та отримана ним 04.05.2021.
Відзиву на позов чи письмових пояснень з приводу спірних правовідносин відповідач до суду першої інстанції не подав.
З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 25.05.2021 до Реєстру було внесено запис №1003141120012000508 про державну реєстрацію припинення юридичної особи Відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації. Як підставу для внесення вказаного запису зазначено: «рішення щодо реорганізації».
З матеріалів справи вбачається, що процедура реорганізації Відділу освіти Міжгірської РДА почалась на підставі розпорядження Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області № 4-р від 05.01.2021 (а.с. 68), відповідно до якого було вирішено реорганізувати Відділ освіти Міжгірської РДА шляхом його приєднання до Відділу освіти Хустської РДА.
Колегія суддів вважає за можливе при розгляді даної справи врахувати подані Відділом освіти Хустської РДА докази, які були долучені ним до апеляційної скарги та які стосуються спірної процедури реорганізації.
Відповідно до рішення комісії з реорганізації Міжгірської РДА №45 від 21.05.2021 (а.с. 103), юридичну особу публічного права Відділ освіти Міжгірської РДА було припинено шляхом приєднання до Відділу освіти Хустської районної державної адміністрації та затверджено передавальний акт основних засобів та інших матеріальних цінностей, прав, обов`язків та зобов`язань Відділу освіти Міжгірської РДА.
Відповідно до передавального акта основних засобів та інших матеріальних цінностей, прав, обов`язків та зобов`язань Відділу освіти Міжгірської РДА до Відділу освіти Хустської РДА (а.с. 104-105), правонаступництво щодо всіх зобов`язань, усіх прав та обов`язків Відділу освіти Міжгірської РДА після його реорганізації шляхом приєднання переходить до Відділу освіти Хустської РДА. При цьому, розмір усіх активів та пасивів визначено у передавальному акті із прочерками (нульовими значеннями).
Відповідно до ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Відповідно до ст. 107 ЦК України, після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №910/5953/17 викладена правова позиція, відповідно до якої:
- при реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво, за яким все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників; при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент; ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а усієї їх сукупності;
- при реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків, адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.09.2020 у справі №296/443/16-ц наведено схожий висновок, відповідно до якого:
- у статтях 104 та 107 Цивільного кодексу України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесенням запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується;
- при реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий;
- датою виникнення універсального правонаступництва юридичної особи відносно особи, яка припиняється шляхом приєднання, слід вважати дату видання наказу про таке приєднання.
Відповідно до частини 1 статті 52 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесу до вступу справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.
Таким чином, матеріали справи переконливо свідчать про те, що у розумінні статтей 104 та 107 ЦК України відбулось припинення Відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації шляхом реорганізації, внаслідок чого Відділ освіти Хустської районної державної адміністрації став правонаступником всього його майна, прав та обов`язків припиненої юридичної особи. При цьому, відповідно до правових позицій Верховного Суду, немає значення та обставина, що у передавальному акті не вказано про передачу та приймання спірної заборгованості.
Вказане суд першої інстанції обґрунтовано визнав підставою для заміни сторони відповідача в порядку процесуального правонаступництва згідно ст. 52 ГПК України. 
Стосовно покликання скаржника на ст. 89-91 Бюджетного кодексу України, п. 38, 39 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України (з урахуванням змін, внесених Законом України № 1081 від 15.12.2020), а також п.6-1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також на рішення органів місцевого самоврядування, відповідно до яких у комунальну власність територіальних громад було прийнято низку загальноосвітніх шкіл та дошкільних навчальних закладів, колегія суддів зазначає таке:
Спірні правовідносини, як було зазначено вище, стосуються зобов`язань відповідача, що виникли у грудні 2020 року. Станом на вказаний час договір постачання електричної енергії діяв і за вказаним договором саме відповідач, а не навчальні заклади, мав статус споживача.
Колегія суддів погоджується із доводами скаржника про те, що у зв`язку із відповідними змінами у законодавстві, на які він покликається у своїй апеляційній скарзі, змінилося нормативне регулювання відносин, що стосуються бюджетного фінансування навчальних закладів. Однак, відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, ті зобов`язання, які виникли у правопопередника відповідача перед позивачем у грудні 2020 року, повинні були бути виконані саме правопопредником відповідача (Відділом освіти Міжгірської РДА), а після його припинення – його правонаступником (Відділом освіти Хустської РДА).
Покликання скаржника на відсутність у нього відповідних бюджетних та неможливість виконати рішення суду у даній справі колегія суддів відхиляє як безпідставні.
Стосовно доводів скаржника про те, що під час розгляду даної справи у місцевому господарському суді Відділу освіти Хустської РДА не було надано можливості подати свої пояснення та докази стосовно суті спору, а також стосовно переходу до нього прав та обов`язків у спірних правовідносинах, колегія суддів вважає такі безпідставними. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач направив на адресу Відділу освіти Хустської РДА копію позовної заяви у даній справі та клопотання щодо правонаступництва. В матеріалах справи відсутні докази будь-яких звернень Відділу освіти Хустської РДА з даного приводу до місцевого господарського суду. Водночас, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду даної справи та з метою забезпечення повноти захисту процесуальних прав відповідача, суд апеляційної інстанції дослідив усі доводи та докази, на які покликається Відділ освіти Хустської РДА у своїй апеляційній скарзі. Таким чином, попри відсутність представленої позиції відповідача у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції забезпечив йому таку можливість.

Стосовно суті спору у даній справі, колегія суддів зазначає таке:
Згідно зі ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положенні про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору і постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законами України «Про ринок електричної енергії», а також Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 на підставі цього Закону.
Пунктом 3.1.7 ПРРЕЕ встановлено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються у паперовій формі та підписуються обома сторонами.
Згідно з п. 4.12 ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.
Відповідно до пункту 4.21 ПРРЕЕ оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно із строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом.
Пунктом 5.2.1 ПРРЕЕ передбачено, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному отриманні коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів.
Відповідно до п. 5.5.5 ПРРЕЕ визначено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Підпунктами 6.1 та 6.8 пункту 6 розділу XIII Кодексу комерційного обліку спожитої електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 за № 311, обсяги спожитої електричної енергії визначаються за розрахунковий період, який становить один місяць. Зчитування показів лічильника провадиться постачальником послуг комерційного обліку та/або оператором мережі, та/або споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Покази лічильників мають фіксуватись з вказанням фактичної дати та, за необхідності, часу зчитування. Одразу після отримання фактичних показів з лічильників споживача постачальник послуг комерційного обліку має їх перевірити та передати адміністратору комерційного обліку для проведення розрахунків та виставлення рахунків учасникам ринку на основі фактичних даних комерційного обліку.
Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що на об`єктах споживача згідно договору та заяви-приєднання у грудні 2020 року було спожито електричну енергію в обсязі 199059 кВт/год. на загальну суму 688740,95 грн.
21 грудня 2020 року споживач здійснив платіж за спожиту електричну енергію на суму 267912,21 грн., що була зарахована як оплата за грудень 2020 року та відображена у виставленому рахунку ПЕЕ №160288/12/1.
В матеріалах справи немає доказів повного виконання споживачем свого зобов`язання з оплати коштів за спожиту електроенергію. Більше того, відповідач (в т.ч. його правопопередник) не заперечив фактичних обставин даної справи та доводів позивача щодо факту споживання електроенергії, її кількості та розміру часткової оплати за неї.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ТзОВ «Закарпаттяенергозбут» про стягнення з відповідача 420828,74 грн. підлягають задоволенню повністю.
Стосовно доводів скаржника про неправильний розмір судового збору, який суд першої інстанції поклав на відповідача у зв`язку із задоволенням позову, то такі є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що за подання позову у даній справі позивач сплатив 6312,43 грн судового збору. Вказане підтверджується платіжним дорученням №7526 від 14.04.2021 на суму 2270,00 грн, а також платіжним дорученням №9904 від 26.04.2021 на суму 4042,43 грн, яке було подано позивачем на виконання вимог ухвали суду від 23.04.2021 про залишення без руху позовної заяви у даній справі.
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282 – 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Відділу освіти Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.07.2021 у справі №907/296/21 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20-ти днів відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складено 07.12.2021.

Головуюча суддя          Г.В. Орищин

суддя          Н.А. Галушко

суддя          М.Б. Желік