Постанова   
Іменем України  
 
02 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 753/3465/20
провадження № 61-12002св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,
 
учасники справи:
заявник- ОСОБА_1 ,
заінтересована особа- Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року в складі судді
Мицик Ю. С. та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року
в складі колегії суддів: Соколової В. В., Андрієнко А. М., Поліщук Н. В.  
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст скарги 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргоюна дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження № 2722865, в якій просила: визнати поважними причини пропуску строку для подачі скарги та поновити вказаний строк; визнати незаконною та скасувати постанову Державної виконавчої служби у Деснянському районі у м. Києві від 14 березня 2007 року про закінчення виконавчого провадження № 2722865 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1288 від 03 березня 2003 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва; визнати незаконною діяльність заступника начальника Державної виконавчої служби у Деснянському районі у м. Києві Зленко В. О. щодо повернення до Дарницького районного суду м. Києва виконавчого листа 
№ 2-1288 від 03 березня 2003 року, виданого Дарницьким районним судом 
м. Києва по виконавчому провадженню №2722865 у зв`язку з неповним виконанням виконавчого листа; повернути виконавчий лист № 2-1288 від 
03 березня 2003 року, виданий Дарницьким районним судом м. Києва до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для подальшого виконання.
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанції
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 липня
2020 року, відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строків для подання скарги на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження №2722865.
Скаргу  ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Суд першої інстанції виходив з того, що вказана скарга подана із пропуском строку, визначеного частиною першою статті 449 ЦПК України, підстав для поновлення строку немає, оскільки заявник не надав суду переконливих доказів поважності його пропуску.
Апеляційний суд також зазначив, що  ОСОБА_1 вказувала, що в березні 
2019 року вона отримала відповідь Державної виконавчої служби 
у Деснянському районі м. Києва про те, що 14 березня 2007 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Тобто про порушення своїх прав заявник дізналася в березні 2019 року, а скаргу подала 19 лютого 2020 року. З листків непрацездатності, які долучені нею до скарги вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 02 січня 
2020 року по 10 січня 2020 року та з 13 січня 2020 року по 22 січня 2020 року, доказів перебування на лікарняному в 2019 році нею не надано, а тому вказані підстави не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку для подання скарги. Виконавче провадження було відкрито на виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, що передбачає щомісячні платежі до досягнення дитиною повноліття, в 2018 році дитина досягла повноліття. Таким чином стягувач у виконавчому проваджені мала бути обізнана про хід виконавчого провадження та про його припинення.
Аргументи учасників справи
У серпні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права,
просить скасувати судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами перекручено дійсні обставини справи, що спричинили невірні висновки. Суди не з`ясували, не дослідили і не встановили фактичних обставин, за яких вона своєчасно не реалізувала своє право на звернення до суду зі скаргою, і не надали їм належної оцінки. Зокрема, аліменти частково отримувались нею з пенсії боржника до 31 січня 2018 року 
і в неї не було інформації про приховування ним доводу. У червні вона зверталась до виконавчої служби щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, але відповіді не отримала. Повідомлення про повернення у лютому 2018 року виконавчого документу до суду вона також не отримувала. Фактично про не сплату аліментів у повному обсязі вона дізналась в кінці 2019 року. Відмовляючи в поновленні строку на оскарження дій і бездіяльності ДВС 
у Деснянському районні м. Києва суди не надали можливість оскарження рішень державної виконавчої служби, що унеможливлює швидке відновлення прав на отримання прихованих боржником аліментів за 11 років.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2020року відкрито касаційне провадження у цій справі.
В ухвалі Верховного Суду вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Позиція Верховного Суду
Суди встановили, що у Деснянському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління у м. Києві на виконані перебував виконавчий лист № 2-1288 від 03 березня 2003 року про стягнення
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття ( 
НОМЕР_1 ).
ОСОБА_1 вказувала, що в березні 2019 року вона отримала відповідь Державної виконавчої служби у Деснянському районі м. Києва від 11 березня 2019 року, в якій було зазначено про те, що 14 березня 2007 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
Скаргу ОСОБА_1 подала 19 лютого 2020 року.
На обґрунтування поважності причин пропуску строку на подання скарги вказувала на те, що протягом 2019 року та з 02 січня 2020 року вона перебувала у тяжкому стані та змушена була звернутися до лікарні.
Згідно листків непрацездатності, які долучені до скарги, ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 02 січня 2020 року по 10 січня 2020 року та з 13 січня 2020 року по 22 січня 2020 року.
Доказів перебування ОСОБА_1 на лікарняному в 2019 році не надано.
За змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частин першої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. 
Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
У частині першій статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 361/1335/20 (провадження № 61-15507св20) зазначено, що «судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено залишається без розгляду. Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18) зроблено висновок про те, що стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС».
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року). 
Встановивши, що інформацію від Державної виконавчої служби у Деснянському районі м. Києва про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу до суду ОСОБА_1 отримала в березні 2019 року, а зі скаргою на дії державного виконавця звернулась 19 лютого 2020 року, не надала доказів поважних причин пропуску відповідного 10-денного строку, суди правильно залишили її скаргу без розгляду.
При цьому колегія суддів враховує, що строк, передбаченого законом для відповідного виду стягнення (аліменти на дитину), який зумовлює закінчення виконавчого провадження (пункт 7 частини першої статті 39Закону України «Про виконавче провадження»), настав ІНФОРМАЦІЯ_2 за досягненням повноліття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 рокута постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                              Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат