ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/15616/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Замкової А.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпровської митниці Держмитслужби на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року (суддя Царікова О.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувсяь до суду з адміністративним позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року адміністративний позов задоволено. 
Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково.
Стягнуто з Дніпровської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.
У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.
Не погодившись з додатковим рішенням суду, Дніпровською митницею Держмитслужби подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати додаткове рішення сулу першої інстанції, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що наведений позивачем розрахунок не є обґрунтованим, позивачем не доведено співмірності заявлених витрат за складністю справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за договором надання правничої допомоги від 18.11.2020, укладеним між клієнтом – Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , який діє від власного імені, на підставі виписки про держану реєстрацію, останній зобов`язується представляти інтереси позивача в судах усіх юрисдикцій та інстанцій, в усіх установах, підприємствах і організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності, в органах державної влади та місцевого самоврядування.
У позовній заяві заявлено клопотання про стягнення на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу та 05.03.2021 представником позивача подано заяву щодо понесення витрат на правничу допомогу (вх. №17943/21), до якої додані докази понесених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у справі №160/15616/20, а саме: договір про надання правової допомоги від 18.11.2020, копія акта виконаних робіт від 05.03.2021 до договору про надання правової допомоги від 18.11.2020, рахунок №1/11 від 18.11.2020 на суму 10 000,00 грн., акт виконаних робіт від 20.11.2020 до договору про надання правової допомоги від 18.11.2020, платіжне доручення №2126 від 19.11.2020 на суму 10 000,00 грн., копія квитанції АТ КБ «Приватбанк» №0.0.2039495215.1 від 04.03.2021 на суму 8400,00 грн.
Надаючи оцінку встановленим обставинам, колегія суддів зазначає.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.
Відповідно до частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення витрат.
Частина 4 статті 134 КАС України передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6 статті 134 КАС України, в разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 статті 134 КАС України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи встановлено, що у позовній заяві заявлено клопотання про стягнення на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу (а.с. 5) та 05.03.2021 подано заяву щодо витрат на правничу допомогу (а.с. 147).
На підтвердження надання правничої допомоги до суду надано наступні копії:
- договір про надання правової допомоги від 18.11.2020;
- рахунок №1/11 від 18.11.2020 на суму 10 000,00 грн.;
- акт виконаних робіт від 20.11.2020 до договору про надання правової допомоги від 18.11.2020;
- платіжне доручення №2126 від 19.11.2020 на суму 10 000,00 грн.
Також представником позивача разом із заявою про присудження витрат на правову допомогу надано до суду копії наступних документів:
- акт виконаних робіт від 05.03.2021 до договору про надання правової допомоги від 18.11.2020; 
- квитанція АТ КБ "Приватбанк" №0.0.2039495215.1 від 04.03.2021 на суму 8400,00 грн.
Враховуючи наведене, заявником надано до суду докази понесення позивачем витрат на правову допомогу на загальну суму 18400,00 грн., а саме:
- 10 000,00 грн. за складання та подання позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товару від 30.10.2020 №UA110000/2020/000332/2 (5 год.);
- 3000,00 грн. за складання, подання, відправлення відповіді на відзив Дніпровської митниці Держмитслужби та письмових пояснень Довірителя (позивач) по справі №160/15616/20 (3 год.);
- 2700,00 грн. за представлення інтересів Довірителя у Дніпропетровському окружному адміністративному суді по справі №160/15616/20 у судовому засіданні від 22.12.2020 (1 год. 30 хв.);
- 2700,00 грн. за представлення інтересів Довірителя у Дніпропетровському окружному адміністративному суді по справі №160/15616/20 у судовому засіданні від 04.02.2021 (1 год.) та у судовому засіданні від 04.03.2021 (1 год.).
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Доводи скаржника про те, що витрати на професійну правничу допомогу неспівмірні з урахуванням складності справи, є хибними, оскільки складність справи не є єдиним критерієм для визначення співмірності витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, судом першої інстанції враховано незначну складність справи та частково задоволено клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявні належні докази щодо надання адвокатом Крутовських Сергієм Володимировичем правових послуг позивачу.
Отже, витрати на професійну правничу допомогу є доведеними та наявні документи на підтвердження надання такої допомоги та витрати на професійну правничу допомогу є співмірними з урахуванням складності справи.
Таким чином, судом встановлено право особи на відшкодування витрат на правничу допомогу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9000,00грн.
Враховуючи викладене підстави для скасування додаткового судового рішення відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.
Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров