Єдиний унікальний номер 242/4265/21 
Номер провадження 22-ц/804/3123/21        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15  грудня 2021 року          
м. Бахмут 

справа № 242/4265/21
провадження № 22-ц/804/3123/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,
суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

учасники справи:
позивач - Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 242/4265/21 за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надану теплову енергію,
за апеляційною скаргою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго»,
на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 вересня 2021 року (суддя Черков В.Г.), ухваленого в приміщенні Селидівського міського суду Донецької області, повне судове рішення складено 29 вересня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

ОКП «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до Селидівського міського суду Донецької області з зазначеним позовом, в обґрунтування якого позивач посилався на те, що відповідачі неналежно виконували обов`язки по сплаті послуг з теплопостачання, у зв`язку з чим за особовим рахунком № НОМЕР_1 , який відповідає квартирі АДРЕСА_1 , в період з 01.10.2014 р. по 30.06.2021 р. утворилась заборгованість у розмірі 57 709,04 грн. З урахуванням уточнення просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за надану теплову енергію за період з 01.10.2014 р. по 29.12.2015 р. у розмірі 4 837,42 грн, за період з 21.11.2014 р. по 29.12.2015 р. 3 % річних у розмірі 88,95 грн, витрати від інфляційних процесів у розмірі 993,14 грн, з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за надану теплову енергію за період з 29.12.2015 р. по 01.07.2021 р. у розмірі 52 871,62 грн, за період з 21.02.2016 р. по 30.06.2021 р. 3 % річних у розмірі 4 216,75 грн, витрати від інфляційних процесів у розмірі 10 959,94 грн та судові витрати у розмірі 2 270,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 29 вересня 2021 року позов ОКП «Донецьктеплокомуненерго» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за теплову енергію за період з 01.08.2018 року по 30.06.2021 року в розмірі 29 208,74 грн, 3% річних в сумі 777,26 грн, витрати від інфляційних процесів в розмірі 1 620,48 грн, за період з 01.08.2018 року по 12.03.2020 року та судові витрати в сумі 930,70 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в межах строку позовної давності в розмірі 29 208,74 грн. Визначаючи розмір та період, за який підлягають стягненню 3% річних та інфляційні збитки, суд послався на те, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОКП «Донецьктеплокомуненерго» посилається на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення інфляційних збитків та 3% річних та ухвалити в цій частині нове рішення, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 3% річних в сумі 1 220,74 грн, інфляційні збитки в сумі 2 520,35 грн за період з 21.09.2018 року по 20.07.2021 року та судовий збір.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що нарахування інфляційних збитків та 3% річних не є неустойкою, тобто санкціями, до яких належить штраф та пеня, а тому норми Законів України № 1669 та № 530, на які посилався суд першої інстанції, не стосуються наслідків, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від відповідачів відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Позивач виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів м. Селидове послугами з централізованого теплопостачання.

Відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2015 р. квартира належить ОСОБА_2 .

З особового рахунку № НОМЕР_1 встановлено, що вартість послуг з теплопостачання нараховується, однак оплачується несвоєчасно та не в повному розмірі, тому з 01.10.2014 р. по 30.06.2021 р. утворилась заборгованість у загальному розмірі 57 709,04 грн (за період з 01.10.2014 р. по 29.12.2015 р. у розмірі 4 837,42 грн у відповідача ОСОБА_1 , за період з 29.12.2015 р. по 01.07.2021 р. у відповідача ОСОБА_2 ).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОКП «Донецьктеплокомуненерго» підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Аналіз змісту апеляційної скарги свідчить, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 3% річних та витрат від інфляційних процесів. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в межах строку позовної давності в розмірі 29 208,74 грн. Визначаючи розмір та період, за який підлягають стягненню 3% річних та інфляційні збитки, суд послався на те, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з таких підстав.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги до квартири, в якій зареєстрований і фактично проживає відповідач, а відповідач ними користується.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно із статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» №211 від 11 березня 2020 року на всій території України з12 березня 2020 року запроваджено карантин.

Пунктом 4 частини 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби(COVID-19)» від 17 березня 2020 року встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання  неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання  перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим, пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Водночас, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три відсотка річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц.

Таким чином, проценти та інфляційні втрати, передбачені статтею 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а отже на них не поширюються обмеження, встановлені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в стягненні з ОСОБА_2 3% річних та витрат від інфляційних процесів за період з 12 березня 2020 року до 20 липня 2021 року з підстав встановлення карантину та заборони нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Апеляційний суд погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних збитків за період з 21 вересня 2018 року до 20 липня 2021 року.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також несплату відповідачем ОСОБА_2 платежів за надану теплову енергію, що є підставою для відповідальності відповідача за порушення зобов`язання в порядку статті 625 ЦК України, колегія суддів доходить висновку про зміну рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 3% річних від простроченої суми та інфляційних збитків, зазначивши, що з ОСОБА_2 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 220,74 грн та інфляційні збитки в розмірі 2 520,35 грн за період з 01 серпня 2018 року до 20 липня 2021 року. 

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції частково змінює рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних збитків, то і в частині розміру судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, які слід стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача, рішення суду підлягає зміні з 930,70 грн до 969,39 грн.

З урахуванням задоволення апеляційної скарги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» з ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 3 405,00 грн.

Тобто, всього з ОСОБА_2 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 4 374,39 грн (969,39 грн + 3 405,00 грн).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 вересня 2021 року в частині позовних вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних збитків, змінити. 

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 220 (одна тисяча двісті двадцять) гривень 74 копійок, інфляційні збитки в розмірі 2 520 (дві тисячі п`ятсот двадцять) гривень 35 копійок за період з 01 серпня 2018 року до 20 липня 2021 року.

В іншій частині рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 вересня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанції в сумі 4 374 (чотири тисячі триста сімдесят чотири) гривень 39 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий        О.О.Тимченко

Судді:         О.А. Мірута

          Я.В. Хейло