УХВАЛА

08 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 400/2227/21
адміністративне провадження № К/9901/41960/21 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду                       Кашпур О.В.     перевірив касаційну скаргу Миколаївської обласної прокуратури на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року та додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миколаївської обласної прокуратури, у якому просила:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги; 
зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату на користь позивача вихідної допомоги при звільненні у розмірі не менше середнього заробітку, обчислення якої здійснити відповідно до     Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100;
стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 30 грудня 2020 року по день ухвалення рішення. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Миколаївської обласної прокуратури щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги.
Зобов`язано Миколаївську обласну прокуратуру  здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільнені у розмірі не менше середнього заробітку, обчислення якої здійснити відповідно до     Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021р. задоволено заяву адвоката Вуїв О.В., представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Миколаївської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 500грн.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року залишено без змін рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року залишено без змін додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року. 
15 листопада 2021 року Миколаївська обласна прокуратура засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року та додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року. Скаржник просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року та залишити позов без розгляду.
Скасувати додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
У касаційній скарзі як на підставу для відкриття касаційного провадження скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Вказує, що відсутній висновок Верховного Суду з питань застосування положень частини другої статті 233 КЗпП України в частині необмеження строків звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати при зверненні до суду з позовами про стягнення вихідної допомоги, яка не належить до структури заробітної плати та застосування місячного строку звернення до суду у відповідності до частини п`ятої статті 122 КАС України.
З цього приводу Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Верховним Судом у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 817/1227/17 викладено правовий висновок, згідно якого, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснено роботодавцем нарахування таких виплат.    
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження. 
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткове значення для нього.
Суд відхиляє такі доводи скаржника з огляду на те, що в обґрунтування вказаного твердження він жодним чином не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики цієї справи із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Суд відхиляє твердження скаржника, що справа має виняткове значення, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею     248, пунктом 4 частини п`ятої статті      332 КАС України,
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Миколаївської обласної прокуратури на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року та додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                                                                                                       О.В. Кашпур