ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/7559/21	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
                    за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року (суддя Боженко Н.В., м. Дніпро, повний текст ухвали складено 15.06.2021 року) у справі № 160/7559/21 за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради, Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, -

в с т а н о в и в:
12.05.2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради (далі по тексту - відповідач-1), Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації (далі по тексту - відповідач-2), в якому просив визнати протиправними дії відповідачів щодо відмови у здійсненні перерахунку, нарахуванні та виплаті йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018, 2019 та 2020 роки у розмірі меншому, ніж передбачено  статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язати відповідачів здійснити перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018, 2019 та 2020 рік з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного  статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та здійснити їх виплату.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 року позовну заяву повернуто з підстави пропуску позивачем строку подання позовної заяви.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, апеляційну скаргу подав ОСОБА_1 , в якій просив скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті. Апелянт вказував, що з позовом до Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради та Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо  нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018, 2019, 2020 роки, ОСОБА_1 звернувся до суду 29.03.2021 року, на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду було направлено позов, який повернувся без вручення. Апелянт вказував, що строк звернення не вважається пропущеним, оскільки адміністративний позов було подано у межах відведеного ст. 120 КАС України строку, 29.03.2021 року. Те, що позов не був доставлений до Дніпропетровського окружного адміністративного суду не залежиться від ОСОБА_1 або його представника адвоката. Безпідставними є висновки суду першої інстанції проте, що відсутні докази отримання Дніпропетровським окружним адміністративним судом позовної заяви, направленої 29.03.2021 року, відсутні рекомендоване поштове повідомлення, копія позовної заяви з вхідним відтиском штампу суду про одержання. 12.05.2021 року позов було направлено до суду повторно, що обумовлене тим, що первісний позов від 29.03.2021 року не був доставлений до суду. Апелянт вказував, що позивач первісно звернувся до суду з позовом 29.03.2021 року, без порушення строку звернення, далі відбулись непереборні обставини, які завадили врученню позову, тому позов було подано повторно.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції повертаючи позовну заяву, виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали суду про залишення позову без руху від  17.05.2021 року, та вказував, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Суд першої інстанції зазначив, що позивач обґрунтовує підстави пропуску строку тим, що 29.03.2021 року був направлений представником позивача адвокатом Івановою В.М. на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку, що підтверджується долученою до клопотання ксерокопією накладної 000800 від 29.03.2021 року, первісно поданий позов не був доставлений до Дніпропетровського окружного адміністративного суду у визначені строки до суду, не залежало від позивача та його представника. 12.05.2021 року позивач звернувся до даного суду повторно, зазначив, що строк на повторне звернення до суду пропущений позивачем з поважної причини - не доставки Дніпропетровському окружному адміністративному суду первісно поданого позивачем позову засобами поштового зв`язку, а саме 29.03.2021 року. Позивач не погоджується з діями відповідачів щодо виплати йому суми разової грошової допомоги за 2018, 2019 та 2020 роки, яка виплачується щорічно до 5 травня учасникам бойових дій, в розмірі меншому, ніж сім мінімальних пенсій за віком. Суд першої інстанції зазначав, що перебіг строку звернення позивача до суду з позовом про виплату щорічної одноразової допомоги до 5 травня  слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога, посилаючись на практику Верховного суду. 30.09.2018 року, 30.09.2019 року та 30.09.2020 року є останніми днями, коли допомогу за 2018 рік, 2019 рік та 2020 рік, відповідно, могло бути виплачено у належному розмірі, у зв`язку із чим останнім днем звернення до суду з цим позовом є 30.03.2019 року щодо виплати допомоги за 2018 рік, 30.03.2020 року щодо виплати допомоги за 2019 рік, 30.03.2021 року щодо виплати допомоги за 2020 рік. У заяві про поновлення строку звернення до суду позивачем взагалі не зазначено жодних обставин, які б перешкоджали останньому протягом періоду з 30.09.2018 року по 30.03.2019 року, з 30.09.2019 року по 30.03.2020 року  подати позовну заяву про оскарження дій відповідача щодо виплати позивачеві суми разової грошової допомоги за 2018 та 2019 роки, яка виплачується щорічно до 5 травня учасникам бойових дій, в розмірі меншому, ніж сім мінімальних пенсій за віком. Позовна заява подана позивачем до суду лише 12.05.2021 року, тобто після спливу досить тривалого часу з дня виникнення підстав для такого звернення, проте позивачем жодним чином не обґрунтовується, які саме обставини,  унеможливили збирання письмових матеріалів та готування позовної заяви для звернення до суду.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації з запитом щодо перерахунку та виплати у більшому розмірі щорічної разової грошової допомоги до 5 травня та листом від 05.02.2021 року № Щ-6  Департаментом повідомлено, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня здійснюється згідно Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, «Про жертви нацистських переслідувань», та Департамент не здійснює перерахунок разової допомоги. 
Комунальний заклад «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради листом від 04.03.2021 року № Щ-163/1/01/1007-01-08 повідомив ОСОБА_1 , що щорічна разова грошова допомога до 5 травня нарахована в квітні 2018 року за 2018 року, у квітні 2019 року за 2019 рік, у квітні 2020 року за 2020 рік.
З метою встановлення дат виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_1 у 2018 - 2020 роках, Третій апеляційний адміністративний суду ухвалою від 21.10.2021 року зобов`язав Комунальний заклад «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення» Дніпропетровської обласної ради надати до суду інформацію, коли безпосередньо (дата) було виплачено ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у 2018, 2019, 2020 роках.
Суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 9 ст. 80 КАС України розглядає справу за наявними в ній доказами. 
Встановлено, що позовну заяву щодо визнання протиправними дії відповідачів щодо відмови у здійсненні перерахунку, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018, 2019 та 2020 роки у розмірі меншому, ніж передбачено  статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» про зобов`язання здійснити перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018, 2019 та 2020 рік з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного  статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та здійснити їх виплату, подано до суду 12.05.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали надати до суду: заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення з доказами наявності таких причин; належним чином підписані копії позовної заяви для відповідачів по справі та завірені копії додатків до позовної заяви для відповідачів по справі. Ухвалу вручено представнику 01.06.2021 року.
11.06.2021 року до суду від ОСОБА_1 на виконання ухвали про залишення позову без руху надійшли пояснення щодо строку на звернення до суду, згідно яких вказує, що вже направляв до суду позов 29.03.2021 року за допомогою кур`єрської доставки та позов не було доставлено до суду через невстановлені причини, через, що був вимушений 12.05.2021 року позов подати повторно. Надано накладну № 000800 кур`єрської експрес доставки  
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 року позовна заява повернута з підстави порушення строку звернення до суду.
Згідно частин 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Частиною 1 ст. 5  КАС України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно ч. 3  ст.122 КАС України  для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно встановити коли особа дізналась або повинна була дізнатись про можливе порушення своїх прав. Під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
У випадку правовідносин щодо отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги до 5 травня, отримання допомоги на думку позивача у меншому розмірі, про таке він дізнався після виплати допомоги у 2018, 2019, 2020 роках. Допомога до 5 травня є платежем, розмір якого в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. ОСОБА_1 як позивач, який вважає, що його право порушене, мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги.
Отже, з дня отримання допомоги до 5 травня, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо підстав нарахування одноразової грошової допомоги в меншому розмірі звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.
Відповідно до  ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
У постанові від 06.02.2018 року у справі № 607/7919/17 Верховний Суд виклав правову позицію про те, що 30 вересня поточного року - це встановлений  законом  кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Перебіг строку звернення позивача до суду з позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що для ОСОБА_1 останнім днем звернення до суду з позовом є 30.03.2019 року щодо виплати допомоги за 2018 рік, 30.03.2020 року щодо виплати допомоги за 2019 рік, 30.03.2021 року щодо виплати допомоги за 2020 рік.
У своїх доводах щодо поновлення строку, ОСОБА_1 та його представник вказують, що позов було подано до суду 29.03.2021 року. Подання позову 29.03.2021 року є поданням з порушення шестимісячного строку для 2018 та 2019 років. 
Подання позову 29.03.2021 року ОСОБА_1 підтверджує накладною № 000800 кур`єрської експрес доставки, проте на такій накладній відсутня відмітка, проставляння дати, підпису відповідальної особи, вхідного відбитку штампу про надходження позову до суду. ОСОБА_1 погоджується про те, що його позов не було доставлено до суду, лише 12.05.2021 року він звернувся з позовом до суду повторно. 
У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. 
Запровадження строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011  визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 року у справі      № 240/12017/19, зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений  законом  строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Верховний Суд вказував, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений  законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів; пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
ОСОБА_1 не надав доказів неможливості звернення до суду з позовом раніше, у встановлений законодавством строк, не наводить безпереборні підстави, які завадили звернутись до суду з позовом у строк. 
Намір подати до суду позов 29.03.2021 року не є його поданням, не відбулась юридично значуща подія - подання позову. Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою 12.05.2021 року, у той час як останнім строком його подання щодо отримання щорічної допомоги до 5 травня за 2018 рік є 30.03.2019 року, за 2019 рік є 30.03.2020 року, за 2020 рік є 30.03.2021 року.
Позивачем не надано доказів того, що відповідачі чинили перешкоди в наданні доступу до інформації щодо виплати одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2018 - 2020 роки.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббінгс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Каменівська проти України»). Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява №28090/95, пункт 45). 
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року, Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності, сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.
Європейський суд з прав людини у справах «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України» зазначив, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Неможливо безпідставно поновлювати строк звернення до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 року у справі № 9901/601/19 вказувала, що право на звернення до суду не є абсолютним чи безмежним, а може бути регламентованим. Особа була вільною у виборі способу захисту свого порушеного права і за бажанням могла скористатися правом на оскарження акта у строк, передбачений нормативним процесуальним положенням.
В ухвалі від 18.09.2020 року у справі № 11-119сап20 Велика Палата Верховного Суду вказує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. 
При вирішенні питання щодо дотримання строку подання позову, суд апеляційної інстанції керується правовими позиціями викладеними Верховним Судом у постановах від 10.05.2018 року у справі № 389/1042/17, від 06.02.2018 року у справі № 607/7919/17, від 29.10.2020 року у справі № 816/197/18, від 20.10.2020 року у справі № 640/14865/16-а, від 25.02.2021 року у справі № 822/1928/18,   від 22.07.2021 року у справі № 420/718/21.
Згідно з частин 1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених  частиною другою  статті 123 цього Кодексу.
У разі встановлення порушення строку звернення до суду і якщо надані пояснення позивача, будуть визнані судом безпідставними, суд повертає позовну заяву. Судом першої інстанції було встановлено подання позову з порушенням відведеного шестимісячного строку з дати коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав. 
За вищевказаних обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми процесуального права. 
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Не передбачено повернення судових витрат, здійснених стороною по справі, у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у справі № 160/7559/21 - залишити  без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та  може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 328 - 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова