ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1773/21 Справа № 932/7327/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Татарчук Л. О. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 грудня 2021 року                                                                м. Дніпро
Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Кошового В.К. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2021 року в справі про адміністративне правопорушення, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
       Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави у розмірі 850 грн. 00 коп.
        Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.
        ОСОБА_1 визнано винним в тому, що 23 серпня 2021 року о 10.07 год. керуючи автомобілем марки «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в м.Дніпро на житловому масиві Тополя-1, буд.56, електроопора №158, виїжджаючи з прибудинкової території, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Hyundai Matrix» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по вулиці, яка простягається паралельно вздовж Запорізькому шосе, та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП пошкоджено транспортні засоби, завдано матеріальні збитки. 

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.
       Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Кошовий В.К. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2021 року скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
       В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
       Посилається на те, що працівники поліції при складанні протоколу ДПР18 №029175 від 23 серпня 2021 року помилково зазначили, що автомобіль Хюндай рухався по вулиці, та безпідставно звинуватив його у порушенні п. 10.2 ПДР України.
       Зауважує, що обидва учасники ДТП рухались у житловій зоні та на дорогу не виїжджали, а відтак притягнення ОСОБА_1 є необґрунтованим.
       На думку апелянта, саме водій автомобіля Хюндай д/н НОМЕР_2 ОСОБА_2 порушив п. 12.5, 10.11 ПДР, а саме рухався у житловій зоні з перевищенням швидкості та не надав дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.
       
Позиція учасників апеляційного перегляду.
       В судовому засіданні ОСОБА_1 та діючий в його інтересах адвокат Кошовий В.К. апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати і провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.
       Потерпілий ОСОБА_2 та діючий в його інтересах адвокат Поляк О.В. заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
       
Мотиви апеляційного суду.
       Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
       У відповідності до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
       Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
       У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
       Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
       Згідно до п. 10.2 ПДР  виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає. 
       Відповідно до п. 10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. 
       Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.
       Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи.
       Окрім того вина ОСОБА_1 підтверджується наступними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №029175 від 23.08.2021 року, схемою до нього із зазначенням напрямку руху, місця ДТП, локалізації механічних пошкоджень транспортних засобів, а також пояснення опитаного у суді водія ОСОБА_2 , іншими матеріали справи в їх сукупності. 
       Суд першої інстанції цілком обґрунтовано відхилив доводи апелянта про те, що водієм ОСОБА_2 порушено вимоги п.12.5 та п.16.12 ПДР України, так як місце де рухались водії є житловою зоною, а не дорогою, оскільки як встановлено в ході розгляду справи, місце дорожньо-транспортної пригоди - це виїзд з прилеглої території на дорогу, де відбувається загальний рух транспортних засобів, тобто в даній дорожній ситуації дії водії регулюються саме правилами п.10.2 ПДР України, а не п.16.12 ПДР, як на то вказують ОСОБА_1 та його захисник. 
       З огляду на вищевикладене, твердження апелянта щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не узгоджуються із матеріалами адміністративного провадження та наявними в них доказами.
       На переконання суду апеляційної інстанції саме дії водія ОСОБА_1 перебувають у причинно - наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП. 
       Перевіряючи протокол про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що він складений з дотриманням статтей 254-256 КУпАП та Інструкції від 06 листопада 2015 року № 1376.
       Суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.  
       Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
       Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
       У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
       Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
       Місцевий суд наклав стягнення у межах санкції ст 124 КУпАП та в трьох місячний строк з дня вчинення правопорушення, тому підстав для закриття провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у апеляційного суду не має.
       Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1  у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Справу судом першої інстанції розглянуто із дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП.
       При накладенні адміністративного стягнення відповідно до ст. 33 КУпАП, суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
       За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.
       Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:
               
       Апеляційну скаргу адвоката Кошового В.К. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2021 року щодо  ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП - залишити без змін.
       
       Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду                                                          Г.П. Слоквенко