ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа № 280/456/20
адміністративне провадження № К/9901/32676/20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Мацедонської  В.  Е.,
суддів: Данилевич  Н.  А., Кашпур  О.  В.,
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» про заміну сторони виконавчого провадження, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 07  серпня 2020  року (головуючий суддя Семененко  М.  О.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01  жовтня 2020  року (головуючий суддя Божко  Л.  А., судді: Дурасова  Ю.  В., Лукманова  О.  М.),
І. Суть спору
У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» (далі - заявник, ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС») звернулося до суду із заявою, у якій просило замінити сторону (стягувача) у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 03  вересня 2014 року №  1351 з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», у зв`язку з переходом прав кредитора відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 07  листопада 2019 року №  2082/К.
В обґрунтування заяви ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» зазначило, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.  Дніпро) перебуває виконавче провадження №  47408411 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк». Поряд з цим, 07  листопада 2019  року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та заявником укладено договір про відступлення прав вимоги №  2082/К, відповідно до умов якого останній набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи.
29  липня 2008  року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ  «Укрсиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №  11377262000. 
В подальшому, між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно чого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №  11377262000.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань, передбачених цим договором, ПАТ «Дельта Банк» звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. 
Так, 03  вересня 2014  року нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук  В.  Ю. вчинено виконавчий напис №  1351 про звернення стягнення на нерухоме майно - двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 в межах суми 983  454,11 грн, що належить ОСОБА_1 
07  листопада 2019  року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» укладено договір-купівлі продажу прав вимоги №  2082/К, згідно умов якого в тому числі відступлено право вимоги за кредитним договором від 29  липня 2008  року №  11377262000.
На виконанні Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.  Дніпро) перебуває виконавче провадження №  57503438 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №  1351, вчиненого 03  вересня 2014  року.
Ураховуючи ту обставину, що на теперішній час ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» не є стороною у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису нотаріуса №  1351 від 03  вересня 2014  року, та не має можливості дізнатися про стан виконавчого провадження, ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС»  звернулося до суду з цією заявою.  
ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 07  серпня 2020  року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01  жовтня 2020  року, у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено. 
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що заміна сторони у виконавчому провадженні у відповідності до ст. 379 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) можлива лише в процесі виконання судового рішення в адміністративній справі. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що питання щодо заміни сторони у виконавчому провадженні або у виконавчому написі нотаріуса підлягає вирішенню за нормами ч. 2 ст. 446 Цивільного процесуального кодексу України.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15  грудня 2020  року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
V. Касаційне оскарження
У касаційній скарзі ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС»  просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
На обґрунтування своєї позиції заявник наголошує на тому, що чинним законодавством не встановлено іншого порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, ухвалених (вчинених) під час примусового виконання виконавчих написів нотаріуса, такі справи належать до юрисдикції адміністративних судів. 
Скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій не врахували правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16  січня 2019  року у справі №  826/7941/17, та висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 22  липня 2019  року у справі №  822/1659/18.
Зацікавленими особами відзив на касаційну скаргу не подано, що не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
VІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року №  1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №  1404-VIII у редакції, чинній на момент звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону №  1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:
1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;
11) судові накази;
2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;
3) виконавчих написів нотаріусів;
4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;
5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;
6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;
7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;
8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;
9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
За приписами ч. 1, 2 ст. 15 Закону №  1404-VIII передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Частиною 5 ст. 15 цього Закону визначено, що в разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Положення ст. 379 КАС України визначають, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
VІІ. Висновки Верховного Суду
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
В силу положень ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Як убачається з матеріалів справи, у провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.  Дніпро) перебуває виконавче провадження №  57503438 з виконання виконавчого напису нотаріуса від 03  вересня 2014  року №  1351 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк». 
07  листопада 2019  року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» укладено договір про відступлення прав вимоги №  2082/К, відповідно до умов якого останній набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», зокрема, ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» про заміну сторони виконавчого провадження, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що питання про заміну сторони (стягувача) з виконання виконавчого напису нотаріуса не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки нормами ст.  379 КАС України передбачено лише вирішення питань, пов`язаних саме з виконанням судових рішень в адміністративних справах, тоді як питання щодо заміни сторони у виконавчому провадженні або у виконавчому написі нотаріуса підлягає вирішенню за положеннями ч. 2 ст. 446 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
З цього приводу колегія суддів звертає увагу на таке.
Обґрунтовуючи свою позицію, ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» посилається на те, що судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством саме на адміністративні суди. Вказана позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №  826/7941/17 та постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі №  822/1659/18.
Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі №  826/7941/17 зазначила:
«Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. Таким чином, у порядку цивільного судочинства розглядаються усі спори, пов`язані із виконанням саме судових рішень, винесених місцевим судом.
Однак, у разі оскарження рішень дій чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень інших органів (зокрема, і виконавчого напису нотаріуса) такий спір має бути вирішений саме адміністративним судом в силу прямих приписів ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 181 КАС України (ст. 287 КАС України у чинній редакції).
Отже нормами ЦПК України та Господарського процесуального кодексу України встановлено судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами в порядку цивільного та господарського судочинства.
Судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди. Аналізуючи в сукупності норми ст.  15 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 264 КАС України, беручи до уваги, що питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є, по суті, превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства».
Така ж позиція висловлена й у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019  року у справі №  822/1659/18.
Однак, при вирішенні цієї справи судами попередніх інстанцій не було належним чином взято до уваги зазначені висновки Верховного Суду.
Твердження апеляційного суду про те, що суд не бере до уваги посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019  року у справі № 826/7941/17, оскільки в цій справі спір вирішувався за нормами КАС України в редакції, що була чинною до 15 грудня 2017 року і ст.  264 якого (на відміну від ст. 379 КАС України в редакції з 15 грудня 2017  року) не містила застереження про подання заяви до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, колегія суддів вважає помилковими з огляду на те, що у справі, яка розглядається, відсутні будь-які судові рішення. Поряд з цим, питання заміни сторони виконавчого провадження виникло на підставі рішення іншого органу, а саме на підставі виконавчого напису нотаріуса. 
Отже, колегія суддів вважає, що питання стосовно заміни сторони виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства. 
Зазначене також підтверджується усталеною судовою практикою, згідно якої заява про заміну сторони виконавчого провадження подана щодо виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса, не розглядається в порядку цивільного судочинства, а підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства (постанови Верховного Суду від 22  грудня 2020  року у справі №  640/15952/19, від 11  серпня 2021  року у справі №  372/715/21).
Відповідно до ч. 1- 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. 341, 345, 349, 355-356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства обмеженої відповідальності «УКРДЕБТ ПЛЮС» задовольнити частково.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 07  серпня 2020  року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01  жовтня 2020  року скасувати.
Справу направити на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В.  Е.  Мацедонська

Судді                                                                                                    Н.  А.  Данилевич

                                                                                                    О.  В.  Кашпур