ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" листопада 2021 р.           Справа№ 910/4729/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кропивної Л.В.
суддів:            Пономаренка  Є.Ю. 
          Руденко  М.А. 
 
за участі секретаря - Стародуб М.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» на рішення Господарського суду міста Києва (суддя - Марченко О.В.) від 22.06.2021 (повний текст рішення складено 30.06.2021) у справі № 910/4729/20 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс»
прo стягнення 10 925 315, 47 грн,-

за участі представників згідно протоколу судового засідання 

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс» про стягнення 10925315,47 грн безпідставно набутих коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до розпоряджень Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 15.03.2017 №Ц-1/2-2/156, від 15.03.2017 №Ц-1/2-2/157 з 16.03.2017 встановлена заборона переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької і Луганської областей щодо здійснення будь-яких відправлень на та з станцій, які визначені у зазначених конвенційних заборонах. На час введення вказаних конвенційних заборон за лінією зіткнення у межах Донецької та Луганської областей знаходились 68 орендованих вагонів, відповідно оренда плата за договором мала нараховуватися і сплачуватися за всі вагони, які знаходились в користуванні Товариства, за виключенням 68 вагонів, які підпадають під конвенційні заборони. Отже, отримані відповідачем 10925315,47 грн за оренду 68 вагонів, які з 16.03.2017 знаходяться під дією конвенційних заборон, є такими, що отримані безпідставно, а тому підлягають поверненню позивачу згідно зі   ст. 1212 Цивільного кодексу України.
15.01.2021 позивач подав суду заяву про зміну предмету позову, в якій просив суд стягнути з Компанії на користь Товариства грошові кошти у сумі 10 925 315,47 грн та виклав правове обґрунтування способу захисту (вимог) про відновлення порушених прав позивача в новій редакції, тоді як обставини залишились ті ж, що й у позовній заяві, поданій до суду 07.04.2020.
Протокольною ухвалою від 08.02.2021 суд розцінив заяву позивача як заяву про зміну підстав позову та прийняв її до розгляду.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було порушено строк повідомлення відповідача про настання форс-мажорних обставин, що у відповідності до умов пункту 12.2 Договору позбавляє Товариство права посилатися на форс-мажорні обставини. Також договір укладено сторонами вже після початку АТО, у зв`язку з чим орендар несе повну відповідальність та не звільняється від зобов`язань із сплати орендних платежів та повернення орендованого майна у разі, якщо орендоване майно знаходиться або ж потрапило на непідконтрольні державним органам України території.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою б/н від 29.07.2021, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 у справі № 910/4729/20 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про помилковість підписання позивачем актів приймання-здачі робіт, тоді як останній лише зазначав про безпідставність включення до них орендної плати за використання 68 вагонів, що підпадали під конвекційні заборони, а також про необхідність зарахування сплачених коштів в рахунок майбутніх платежів за договором або повернення їх позивачу на його вимогу. Апелянт наголосив на тому, що акт приймання-передачі наданих послуг не є двостороннім правочином, на підставі якого виникає зобов`язання, а лише фіксує факт сплати орендарем коштів за договором, у зв`язку з чим не можна стверджувати, що сторонами було змінено умови договору в частині ненарахування орендної плати на вагони, які перебували під дією конвекційних заборон. Також скаржник зазначив про безпідставність застосування до спірних правовідносин розділу 12 договору, позаяк останній регулює правовідносини у випадку порушення зобов`язання, тоді як в даному випадку позивач не є винною стороною, зобов`язання ним не порушувалось.
Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.
Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою № МТ-615 від 29.07.2021, в якій також просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 у справі № 910/4729/20 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.
Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 обидві апеляційні скарги було залишено без руху. 
09.08.2021 до надійшли заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс» проти відкриття апеляційного провадження у справі № 910/4729/20, в яких товариство наголошувало на наявності підстав для залишення апеляційної скарги без руху.
07.09.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява апелянта про поновлення строку на усунення недоліків апеляційної скарги б/н від 29.07.2021 з доказом такого усунення.
Відповідно до витягу з протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2021, у зв`язку із перебуванням суддів Пашкіної С.А. та Сітайло Л.Г. у відпустці, апеляційні скарги передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» строк усунення недоліків апеляційної скарги, поновлено строк на апеляційне оскарження рішення, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою б/н від 29.07.2021 на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 у справі № 910/4729/20, призначено справу до розгляду на 03.11.2021.
Крім того, ухвалою від 16.09.2021 повернуто без розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» № МТ-615 від 29.07.2021.
27.10.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти її задоволення та наголошував, що за весь спірний період позивач жодного разу не заявив про незгоду зі сплаченою сумою, а з відповідним листом звернувся лише через три роки після сплати орендної плати. При цьому сторони додатковою угодою № 31 до договору погодили ненарахування орендної плати за спірні 68 вагонів з 01.06.2018. 
Також відповідач зазначив про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати орендної плати на підставі ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, оскільки спірні вагони потрапили на непідконтрольну України територію внаслідок дій і рішень позивача щодо їх використання в зоні АТО, попри усвідомлення відповідних ризиків та можливості уникнути настання відповідних негативних наслідків. Водночас, доказів фактичної неможливості та невикористання орендованих вагонів після та у зв`язку із потрапляння вагонів на непідконтрольну територію позивачем не надано, що узгоджується із правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №905/1472/17. Крім того, відповідач наголосив на тому, що грошові кошти були отримані відповідачем за наявності правової підстави, що існувала та не відпала, що виключає можливість застосування до вимог позивача положень ст. 1212 Цивільного кодексу України. Також відповідачем заявлено клопотання про поновлення йому строку на подання відзиву, що задоволено колегією суддів.
02.11.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення апелянта по суті скарги, в яких він просив врахувати при вирішенні спору висновки, викладені в Постанові Центрального апеляційного господарського суду від 21.09.2021 у справі № 904/1806/19. 
03.11.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання апелянта про відкладення розгляду скарги, обґрунтоване наявністю у його представника симптомів гострого респіраторного захворювання.
В судовому засіданні 03.11.2021 колегія суддів заслухала представника відповідача. Апелянт в судове засідання не з`явився. Колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання останнього про відкладення розгляду, з огляду на те, що обставини, на які апелянт посилається в своєму клопотанні, не підтверджені відповідними доказами, а неявка представника скаржника в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, тоді як позиція останнього по суті спору викладена в апеляційній скарзі.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 24.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс» (орендодавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (орендар, Товариство ) укладено Договір, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає на строк дії Договору у тимчасове користування (оренду) 300 (триста) власних вагонів моделей 12-9745, 12-9790, 12-119, 12-532, 12-141, 12-753, 19-758, що перебувають у власності орендодавця та у фінансовому лізингу від ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль»; кількість вагонів може бути збільшена або зменшена за погодженням сторін; перелік вагонів із зазначенням для кожного вагона номера, моделі, вантажопід`ємності, тари, року випуску, балансової вартості, дати проведення останніх планових видів ремонтів наводиться в додатку до Договору і становить невід`ємну частину Договору (пункт 1.1 Договору).
Передача вагонів орендодавцем орендарю відбувається на станціях передачі, узгоджених сторонами (розміщених на території України), з подальшим оформленням акта приймання-передачі вагонів; акти приймання-передачі підписуються в двох примірниках (по одному для кожної зі сторін) і є невід`ємною частиною Договору; вагони в кількості 300 (триста) одиниць, що знаходяться у орендаря за договорами оренди від 22.01.2013 №05А, від 29.11.2013 №142/1А і від 29.11.2013 №142/2А, передаються в оренду за Договором, згідно з актами приймання-передачі вагонів в оренду з 01.01.2015 по 28.02.2015 (пункт 2.1 Договору).
Після закінчення строку дії оренди вагонів, у випадках дострокового припинення договору або часткового виводу із оренди вагонів за ініціативою однієї із сторін, орендар зобов`язаний повернути вагони орендодавцю на станціях передачі, погоджених сторонами, згідно з актом прийому-передачі (повернення) протягом 40 календарних днів з дати отримання листа орендодавця із вимогою про повернення вагонів із зазначенням станції прийому-передачі, вантажоотримувача, на митній території України (пункт 2.4 Договору).
Розмір орендної плати може бути змінений шляхом підписання сторонами додаткової угоди до договору. У випадку, якщо сторона, яка отримала проект додаткової угоди про зміну розміру орендної плати, не здійснила підписання і не повернула його протягом 20 календарних днів з дати отримання такого проекту стороні, ініціюючій зміни, договір вважається розірваним, а вагони мають бути повернуті орендодавцю у встановленому договором порядку протягом 40 календарних днів після спливу 20 календарних днів для погодження нового розміру орендної плати. Датою розірвання договору в такому випадку є дата повернення останнього вагона орендодавцю. При цьому сторони погодились, що розірвання договору з причини непогодження нового розміру орендної плати в будь-якому випадку не вважається односторонньою відмовою від договору, а є погодженим сторонами способом розірвання договору за взаємною згодою сторін (пункт 4.3 Договору).
Орендна плата нараховується за весь час знаходження вагонів в оренді у орендаря з дати підписання сторонами акта приймання-передачі вагонів в оренду до дати підписання сторонами акта приймання-передачі вагонів з оренди, за винятком часу перебування вагонів в ремонтах, дії конвенційних заборон (обмежень) на перевезення на залізних дорогах, а також періоду знаходження вагонів моделі 19-758 у тимчасовому відстої (пункт 4.4 Договору, з урахуванням додаткової угоди від 20.04.2015 №2).
Сторона Договору звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання за Договором, якщо це невиконання стало наслідком дії обставин непереборної сили (пункт 12.1 Договору).
Сторона, яка посилається на форс-мажорні обставини повинна негайно в письмовій формі повідомити іншу сторону про їх початок і закінчення з подальшим наданням, не пізніше 5 календарних днів з моменту настання зазначених подій, довідки Торгово-промислової палати, яка підтверджує наявність та тривалість форс-мажорних обставин; сторони погоджуються, що компетентним органом для надання відповідної довідки може бути довідка Торгово-промислової палати України; порушення вказаних умов позбавляє сторону права посилатися на форс-мажорні обставини; якщо дія вказаних обставин триває більше 2 місяців, кожна зі сторін Договору має право відмовитися від виконання своїх зобов`язань за Договором з обов`язковим повідомленням про це іншої сторони в письмовій формі не пізніше, ніж за 10 календарних днів до моменту такої відмови; при цьому розрахунки за виконану частину Договору здійснюються до повного їх виконання (пункт 12.2 Договору).
Договір набирає чинності з 01.01.2015 та діє до 31.12.2018 (включно), а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання (пункт 14.1 Договору в редакції додаткової угоди від 01.11.2017 №26).
Пунктом 6.9 Договору сторони узгодили, що орендар не має права використовувати вагони в зоні АТО (антитерористичної операції), як вона визначена чи буде визначена в законодавстві України, протягом дії Договору, за виключенням тих вагонів, які на дату підписання договору знаходяться в такій зоні.
Додатковою угодою від 16.11.2015 №10 до Договору сторони виключили з тексту Договору пункт 6.9 щодо заборони використання вагонів у зоні АТО.
На виконання умов Договору Компанія передала в оренду Товариству 325 залізничних вагонів (включаючи і спірні 68 вагонів).
В період з березня по грудень 2017 року сторонами було підписано та скріплено печатками акти приймання-передачі робіт (надання послуг) на загальну суму 53 588 862,94 грн, а саме від 31.03.2017 №ОУ-0000011 на суму 5 208 730 грн, від 30.04.2017 №ОУ-0000016 на суму 5 055 479,22 грн, від 31.05.20177 №ОУ-0000021 на суму 5 203 343,64 грн, від 30.06.2017 №ОУ-0000025 на суму 4 984 461,90 грн, від 31.07.2017 №ОУ-0000030 на суму 5 158 295,34 грн, від 31.08.2017 №ОУ-0000035 на суму 5 194 863,96 грн, від 30.09.2017 №ОУ-0000040 на суму 5 064 488,88 грн, від 31.10.2017 №ОУ-0000045 на суму 5 940 600 грн, від 30.11.2017 №ОУ-0000050 на суму 5 781 000 грн і від 31.12.2017 №ОУ-0000055 на суму 5 997 600 грн.
Наведені акти були підписані позивачем без будь-яких зауважень.
Факт оплати орендної плати за вказаний період у сумі 51 150 000 грн підтверджується наявними в справі платіжними дорученнями.
Товариством подано суду копію бухгалтерської довідки від 31.03.2020 №6219, з якої вбачається, що позивачем сплачено відповідачу 55 550 000 грн
Разом з тим, платіжних доручень, які підтверджували виконання Товариством грошових зобов`язань на оплату вказаної суми у розмірі 55   550   000грн., подано не було, з огляду на що суд визнав доведеними виконання Товариством зобов`язань з оплати в межах суми, підтвердженої документально, відхиливши в якості доказу оплати копію наданої Товариством бухгалтерської довідки від 31.03.2020 №6219.
Водночас, 15.03.2017 Рада національної безпеки і оборони України прийняла рішення «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», за яким тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського «Комплексу заходів» від 12.02.2015, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, вирішено припинити переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Доручено Кабінету Міністрів України невідкладно вжити заходів щодо припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, крім вантажів, що мають гуманітарний характер і надаються українськими та міжнародними гуманітарними організаціями. Доручено Міністерству внутрішніх справ України, Національній поліції України, Національній гвардії України, Державній фіскальній службі України за участю Служби безпеки України невідкладно: забезпечити виконання цього рішення, припинивши переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного і автомобільного сполучення; створити умови для залучення громадськості до контролю за реалізацією заходів, передбачених цим рішенням; вжити додаткових заходів щодо зміцнення публічної безпеки, протидії диверсійним і терористичним проявам, спробам порушення громадського порядку.
Указом Президента України від 15.03.2017 №62/2017 зазначене рішення Ради національної безпеки і оборони України введено в дію.
На сайті Залізниці у розділі «Тимчасові обмеження щодо перевезень» міститься інформація про те, що відповідно до розпоряджень Залізниці від 15.03.2017 №Ц-1/2-2/156 і №Ц-1/2-2/157, починаючи з 16.03.2017 й до відміни, було введено конвенційну заборону на перевезення вантажів та порожніх вагонів з/на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень.
Вбачається, що позивач звернувся до секретаря Ради національної безпеки і оборони з листом від 21.03.2017 №7976, в якому просив надати офіційне роз`яснення щодо того, чи не протирічить інтересам держави переміщення вагонів оператора (Товариства) у порожньому стані з непідконтрольних територій на територію України. Також позивач просив надати дозвіл на переміщення у порожньому стані залізничних вагонів оператора на територію України з наданням відповідних розпоряджень Залізниці та іншим установам і організаціям.
Окрім того, листом від 21.03.2017 №7964 позивач звернувся до Залізниці з проханням звернутися до РНБО, СБУ та інших органів влади для отримання дозволу на переміщення у порожньому стані вагонів оператора на територію України; забезпечити переміщення у порожньому стані залізничних вагонів оператора (Товариства) на територію України.
Листом від 24.03.2017 №8368 позивач повідомив відповідача про те, що з огляду на тимчасову заборону до скасування на перевезення всіх вантажів в усіх вагонах, у тому числі порожніх, на/з тимчасово непідконтрольній території України, позивач повідомляє про настання з 16.03.2017 обставин непереборної сили, які роблять неможливим реалізацію прав та обов`язків Товариства за Договором, до моменту припинення вказаних обставин, у зв`язку із чим нарахування та оплата орендних платежів згідно з підпунктом 4.4.3 Договору на вагони (спірні 68 вагонів), починаючи з 16.03.2017 (до скасування) не здійснюється.
Листом від 21.04.2017 №ЦЦО-13/256 Залізниця повідомила позивача про те, що залізничні перевезення вагонів зі станцій, які знаходяться на територіях окремих районів Донецької і Луганської областей України, на територію, яка контролюється державною владою, можливе тільки за умови прийняття відповідного рішення РНБО.
24.11.2017 керівником Координаційного центру з питань режиму та економічної діяльності при Штабі АТО затверджено протокольне рішення від 24.11.2017 №12 про надання дозволу позивачу на повернення 486 транспортних засобів з території окремих районів Донецької та Луганської областей згідно з додатком №1, який містить, зокрема, номери спірних 68 вагонів.
Крім того, листом від 04.07.2019 №72/2263 філія «Головний інформаційно-обчислювальний центр» Залізниці надала Товариству інформацію про поточну дислокацію вагонів у кількості 68 одиниць станом на 12.02.2017 та станом на 16.03.2017.
У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача з вимогою від 02.03.2020 №4461, в якій вказав про те, що орендна плата за 68 орендованих вагонів не повинна нараховуватися і не повинна сплачуватися за період з 16.03.2017 по 31.12.2017, у зв`язку із перебуванням вказаних вагонів на непідконтрольній території, тоді як орендодавцем в порушення умов Договору орендна плата у вказаний період була нарахована, а орендарем ця плата була помилково сплачена, а також підписано відповідні акти, у зв`язку із чим позивач просив повернути (сплатити) йому 10 925   315,47 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.
Положеннями статей 11, 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендарю) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).
Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Разом з тим, відповідно до положень ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане через обставини, за які він не відповідає.
Наведена норма визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно через обставини, за які орендар не відповідає. Відсутність у вказаній нормі   вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. 
При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили чи у зв`язку з природними властивостями майна, що є об`єктом оренди тощо (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 905/1510/17). 
Колегія суддів виходить з того, що саме на орендаря покладається обов`язок доведення того, що з незалежних від нього причин використання об`єкту оренди стало неможливим і що він значною мірою позбавлений того, на що розраховував укладаючи договір.
Договір сторони укладали вже після початку проведення Антитерористичної операції на території України, у зв`язку з чим погодили, що орендар не має права використовувати вагони в зоні АТО. Водночас, додатковою угодою від 16.11.2015 №1 сторони виключити з тексту договору пункт 6.9 щодо заборони використання вагонів у зоні АТО.
Відповідно до ст. 800 Цивільного кодексу України наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.
Орендар самостійно та на власний ризик в процесі здійснення своєї господарської діяльності використовував орендовані вагони в зоні АТО та мав усвідомлювати, що така діяльність може мати своїм результатом простій вагонів на зазначених територіях, неможливість їх повернення тощо.
При цьому, орендарем не доведено того, що він був позбавлений можливості використовувати орендовані вагони для задоволення потреб своєї господарської діяльності за час перебування їх на тимчасово непідконтрольних офіційній владі України територіях, навіть після встановлення заборони переміщення через лінію розмежування. В період з березня по грудень 2017 року сторонами щомісячно складались та підписувались акти приймання-передачі робіт (надання послуг) оренди, в яких зокрема підтверджували, що роботи виконані в повному обсязі і сторони претензій одна до одної не мають. Навіть після надсилання позивачу листа від 24.03.2017 №8368 відповідач продовжував без жодних зауважень підписувати акти і оплачувати оренду плату з урахуванням спірних вагонів. 
Перебування вагонів на непідконтрольних територіях та введення Залізницею конвенційних заборон на перевезення вантажів та порожніх вагонів, саме по собі не свідчить про те, що вагони вибули з користування орендаря. До того ж, 24.11.2017 керівником Координаційного центру з питань режиму та економічної діяльності при Штабі АТО затверджено протокольне рішення від 24.11.2017 №12 про надання дозволу позивачу на повернення 486 транспортних засобів з території окремих районів Донецької та Луганської областей згідно з додатком №1, який містить, зокрема, номери 68 вагонів, орнедар яких позивачем сплачена. 
Посилання позивача на наявність у нього сертифікату Торгово-промислової палати України не має правового значення для цієї справи, адже боржник, який виконав зобов`язання, одночасно з виконанням не може посилатися на дію обставин непереборної сили, через які зобов`язання не могло бути ним виконаним. 
При цьому позивач обґрунтовує свої вимогами ст. 1212 Цивільного кодексу України. Частиною 1 вказаної статті встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Колегія суддів виходить з того, що орендна плата сплачувалась позивачем за користування вагонами, тому її перерахування на рахунок відповідача не становить безпідставного збагачення орендодавця. Оскільки внесена орендарем орендна плата за користування чужим майном не є безпідставним збагаченням орендодавця за рахунок орендаря, то вона не підлягає поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено. 
За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає,а оскаржуване рішення - слід залишити без змін. 
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається судом на апелянта.
Керуючись приписами статей 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 у справі № 910/4729/20 - без змін.
2.          Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 09.12.2021.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Кропивна 

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

                                                                                М.А. Руденко