ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 листопада 2021 року           справа №360/2315/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В. розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 р. у справі № 360/2315/21 (головуючий І інстанції Борзаниця С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -    

                                                              У С Т А Н О В И В:

29 квітня 2021 року ОСОБА_1 (далі також – позивач), в інтересах якого звернувся представник позивача Середа Ігор Євгенович, звернувся до суду з позовом  до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі також – відповідач, ГУПФУ в Луганській області), відповідно до якої просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, які полягають у відмові щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно з пунктом “а” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” відповідно до вислуги, яка становить 36 років 08 місяців 10 днів; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з пунктом “а” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” з 25.06.2020, здійснити перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених коштів.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач є прапорщиком запасу, пенсіонером Державної прикордонної служби України, службу проходив у Луганському прикордонному загоні імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.
Наказом начальника 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 403 - ОС від 24.06.2020 позивача було виключено зі списків особового складу частини з 24.06.2020, з правом отримання пенсії за вислугу років у відповідності до вимог пункту “б” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Станом на дату виключення зі списків особового складу частини позивач мав вислугу років у календарному обчисленні 18 років 10 місяців 15 днів, трудовий стаж 10 років 04 місяці 22 днів, у пільговому обчисленні 17 років 09 місяців 25 день, разом 47 років 01 місяців 02 днів.
З 25.06.2020 позивачу було призначено пенсію за вислугу років у відповідності до вимог пункту “б” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, виходячи із загального страхового стажу на дату виключення зі списків частини 29 років 03 місяці 07 днів, який складено у відповідності наявної календарної вислуги років та трудового стажу.
Разом з тим, нормою статті 7 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” передбачено право вибору пенсії. Так, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.
На думку позивача, станом на 03.03.2021 він має право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту “а” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, враховуючи висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати суддів Касаційного адміністративного суду по адміністративній справі № 805/3923/18-а, викладені у постанові від 03.03.2021.
Позивач звернувся до ГУПФУ в Луганській області із заявою від 29.03.2021 з проханням призначити пенсію за вислугу років згідно з пунктом “а” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб” відповідно до вислуги, яка становить 36 років 08 місяців 10 днів з урахуванням пільгового її обчислення, а також здійснити перерахунок та виплату пенсії з 25.06.2020 на підставі останнього абзацу статті 50 та статті 63 Закону України 2262- XII з урахуванням раніше виплачених коштів.
Листом від 16.04.2021 №1423-1480/3-33/8-1200/21 ГУПФУ в Луганській області повідомило позивача про те, що за розглядом заяви від 29.03.2021 відповідачем винесено рішення від 12.04.2021 № 38 про відмову в переведенні з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до пункту “б” статті 12 Закон України № 2262 - XII на пенсію за вислугу років відповідно до пункту “а” статті 12 Закон України № 2262 – XII у зв`язку з відсутністю календарної вислуги років - 24 календарних роки та 6 місяців.
Не погодившись із зазначеним рішенням, посилаючись на постанову Верховного Суду від 03.03.2021 справа № 805/3923/18-а та постанову Верховного Суду і від 14.04.2021 справа № 480/4241/18, позивач звернувся до суду з позовною заявою.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 р. у справі № 360/2315/21 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, які полягають у відмові щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно з пунктом “а” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” відповідно до вислуги, яка становить 36 років 08 місяців 10 днів. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 12.04.2021 № 38 ( ОСОБА_1 ) про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до пункту “б” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, на пенсію за вислугу років, призначену відповідно до пункту “а” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з пунктом “а”  статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб”  з 25.06.2020, здійснити перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених коштів.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що аналіз норм Закону №2262-ХІІ дає підстави для висновку про те, що законодавець розмежовує такі поняття як “вислуга років” та “календарна вислуга років”. При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії).
В то й же час для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.
Позивач не мав на момент звільнення необхідної календарної вислуги років, оскільки наявні 18 років 10 місяців 15 днів при необхідних 24 і більше календарних років.
Одночасно стаття 17 Закону №2262-ХІІ визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.
Жодної відсилочної норми вказана стаття не містить, а також не містить посилання на те, що види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії можуть бути встановлені підзаконними актами.
Крім того, в Законі №2262-ХІІ не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах.
Законом №2262-ХІІ чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 24 і більше календарних років (у разі звільнення зі служби: з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року), та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в головному управління Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” по лінії Державної прикордонної служби України з 25.06.2020 (арк. спр. 29).
ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення від 30.04.2015 серія НОМЕР_1 (арк. спр. 9, 12-14).
У період з 05.05.1994 по 20.03.1996 позивач перебував на строковій військовій службі у Збройних силах України, 10 років 04 місяця 22 дні – трудова діяльність, з 24.06.2003 по 24.06.2020 - військова служба за контрактом у Державній прикордонній службі України, що у календарному обчисленні складає 18 років 10 місяців 15 днів; період з 24.06.2003 - 06.04.2014 позивач виконував обов`язки, проходячи службу на посадах в підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, що входять до переліку посад, затверджених наказом Адміністрації, з 07.04.2014 по 30.04.2018 брав участь в антитерористичній операції, з 01.05.2018 по 24.06.2020 на дільниці відповідальності Луганського прикордонного загону, що у пільговому обчисленні складає 17 років 09 місяців 25 днів, що підтверджується трудовою книжкою, обліково-послужною карткою до військового квитка, копією послужного списку (арк. спр. 15-16, 36 зв. бік-37, 53-66).
Відповідно до витягу з наказу начальника 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 24.06.2020 № 403 - ОС “Про особовий склад” виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення прапорщика ОСОБА_1 , старшого інспектора прикордонної служби дільничних інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби “Біловодськ” (тип В) відділу прикордонної служби “Біловодськ” І категорії (тип В), звільненого з військової служби за підпунктом “А” (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 25 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” з 24.06.2020. Вислуга років станом на 24.06.2020 становить: календарна – 18 років 10 міс 15 днів, пільгова – 17 років 09 місяців 25 днів, трудовий стаж – 10 років 04 місяців 22 дні, вислуга років для призначення пенсії складає6 29 років 03 місяці 07 днів (арк. спр. 8, 32).
Згідно з розрахунку вислуги років вислуга років позивача станом на 24.06.2020 становить: календарна – 18 років 10 міс 15 днів, пільгова – 17 років 09 місяців 25 днів, трудовий стаж – 10 років 04 місяців 22 дні, вислуга років для призначення пенсії складає 29 років 03 місяці 07 днів (арк. спр. 33-34).
З 25.06.2020 відповідачем позивачеві була призначена пенсія за вислугу років за пунктом “б”  статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 №2262-ХІІ  у розмірі 53% грошового забезпечення (арк. спр. 29).
29.03.2020 позивач особисто звернувся до відповідача про перерахунок та призначення пенсії відповідно до пункту “а”  статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб”, оскільки його вислуга років для призначення пенсії на день звільнення (24.06.2020) становить 36 років 08 місяців 10 днів, з урахуванням пільгового її обчислення, як вважає позивач, є достатньою підставою для набуття ним права на пенсію за вислугою років згідно з пункту “а” статті 12 вищевказаного закону та надав паспорт, код, витяг з наказу про виключення зі списків частини, послужний список, розрахунок вислуги років для призначення пенсії, посвідчення УБД, військовий квиток, копію постанови Верховного Суду від 03.03.2021 у справі                        № 805/3923/18-а (арк. спр. 6-7, 8-9, 12-16, 44 зв. бік-45). 
Рішенням ГУПФУ в Луганській області від 12.04.2021 № 38 ( ОСОБА_1 ) “Про відмову в перерахунку пенсії” позивачу відмовлено в переведенні з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до пункту “б” статті Закон № 2262-ХІІ пенсію за вислугу років, призначену відповідно до пункту “а” статті Закон № 2262-ХІІ, оскільки календарна вислуга років позивача на момент звільнення зі служби (24.05.2020) складає 18 років 10 міс 15 днів (арк. спр. 5, 45 зв. бік-46).
Листом від 16.04.2021 №1423-1480/3-33/8-1200/21 ГУПФУ в Луганській області повідомило позивача про те, що за розглядом заяви від 29.03.2021 відповідачем винесено рішення від 12.04.2021 № 38 про відмову в переведенні з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до пункту “б” статті 12 Закон України № 2262 - XII на пенсію за вислугу років відповідно до пункту “а” статті 12 Закон України № 2262 – XII у зв`язку з відсутністю календарної вислуги років - 24 календарних роки та 6 місяців (арк. спр. 4, 47).
Не погодившись із правомірністю відмови у призначення пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у даній справі є Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначено положеннями Закону № 2262-ХІІ.
Згідно пункту “а” частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:
по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше:
з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;
з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.
Стаття 17 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб встановлює види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.
Положення статті 17-1 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб визначають, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Тобто, законодавець чітко встановлює можливість призначення пенсії за вислугу років, із зарахуванням в її період вислуги років на пільгових умовах.
Постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, встановлює, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом “а” статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.
Відповідно до підпункту “а” пункту 3 Постанови № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці - час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Відповідно до підпункту “в” пункту 3 Постанови № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця - на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.
Суд зазначає, що  Закон України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, зокрема, пункт “а” статті 12 визначає мінімальний розмір вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугою років за цим  Законом  та для позивача він складає 24 календарних роки та 6 місяців і більше. В свою чергу, положеннями  статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ  та постанови підпунктів “а” та “в” пункту 3 Постанови № 393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання відповідача на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необґрунтованими та суперечать зазначеним вище положенням  Закону № 2262-ХІІ  та Постанови № 393.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові 03.03.2021 у справі                       № 805/3923/18-а та постанові від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18.
Враховуючи, що позивач проходив службу, яка передбачена Постановою № 393, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на обрахування вислуги років в пільговому розрахунку: один місяць служби за півтора місяця період з 24.06.2003 по 06.04.2014 - виконував обов`язки, коли проходив службу на посадах в підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, що входять до переліку посад затверджених наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України; один місяць служби за три місяці сорок днів: період з 07.04.2014 по 30.04.2018 - участь в антитерористичній операції,  період з 01.05.2018 по 24.06.2020 - здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів для призначення пенсії за вислугою років згідно з пунктом “а” частини 1  статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Таким чином, оскільки позивач за своєю останньою посадою та характером служби відповідає критеріям, визначеним  Законами  та підзаконними нормативними актами, що дають право на врахування вислуги років у пільговому обчисленні, а стаж позивача у пільговому обчисленні становить 36 років 08 місяців 10 днів, суд вважає, що відповідач дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності у позивача станом на час звільнення необхідного стажу для призначення йому пенсії за вислугою років згідно із пунктом “а”  статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, та безпідставно відмовив ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.
Судом встановлено, що позивач на дату звільнення 24.06.2020 мав вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше (18 роки 10 місяців 15 днів  +  17 років 09 місяців 25 днів = 36 років 08 місяців 10 днів).
У відповідності до пунктів 6, 17, 18  Постанови  Правління ПФУ № 3-1 від 30.01.2007 “Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення.
У разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику (посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу) роз`яснюється, які документи необхідно надати додатково.  При  поданні  документів  до  закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням  пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення  раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії  або  про  відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.
Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії  на  інший  та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.
Згідно до  статті 50 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб”, пенсії відповідно до цього  Закону  призначаються: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим  Законом  відповідно до пунктів “а” статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим  Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.
Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.
Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно з пунктом “а” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” з 25.06.2020, здійснивши перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених коштів, а рішення відповідача від 12.04.2021 № 38 ( ОСОБА_1 ) про відмову позивачу в переведенні з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до пункту “б” статті 12 Закону № 2262-ХІІ, на пенсію за вислугу років, призначену відповідно до пункту “а” статті 12 Закону № 2262-ХІІ, підлягає скасуванню.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції на підставі частини другої статті 9 КАС України дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог, у зв`язку з чим визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ в Луганській області від 12.04.2021 № 38 ( ОСОБА_1 ) про відмову позивачу в переведенні з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до пункту “б” статті 12 Закону № 2262-ХІІ, на пенсію за вислугу років, призначену відповідно до пункту “а” статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 р. у справі № 360/2315/21- залишити без задоволення.                                                                                 Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 р. у справі № 360/2315/21- залишити без змін.                                                                                           
Повне судове рішення складено 23 листопада 2021 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                      Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В. Сіваченко