Ухвала
07 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 523/9275/20
провадження № 61-19466ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,         
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 16 жовтня 
2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 вересня 
2021 року у справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шашкіної Наталії Ярославівни, 
ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
Шашкіної Н. Я. (далі - державний виконавець) та скасування постанови від 09 червня 2020 року ВП № 57274735.
Скарга обґрунтована тим, що 20 вересня 2018 року на виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2016 року видано виконавчий лист (справа № 523/9735/16-ц) про стягнення 
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі: 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 липня 2016 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постановою державного виконавця Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Михайловського С. О. від 28 вересня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57274735. Постановою старшого державного виконавця Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Шашкіної Н. Я. від 17 грудня 2018 року звернуто стягнення на доходи боржника. Строк зобов`язання по сплаті аліментів закінчився 
20 квітня 2020 року, оскільки дитина досягла повноліття. Однак, постановою державного виконавця Шашкіної Н. Я. від 09 червня 
2020 року звернуто стягнення на доходи боржника у розмірі 50 відсотків від заробітної плати щомісяця до виплати загальної суми боргу 29 895,82 грн.
Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 16 жовтня 
2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шашкіної Н. Я., про скасування постанови ВП № 57274735 
від 09 червня 2020 року відмовлено. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Суворовського районного міста Одеси від 16 жовтня 2020 року змінено шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, у решті залишено без змін.
26 листопада 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 16 жовтня 
2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 вересня 
2021 року (надійшла до суду 01 грудня 2021 року), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення скарги.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених 
у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень, відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
Згідно з частиною третьою 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
 
Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 
3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 
4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.
 
Частина перша статті 195 Сімейного кодексу України передбачає, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) 
в Україні чи за кордоном.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою державного виконавця від 28 вересня 2018 року  відкрито виконавче провадження № 57274735 за виконавчим листом 523/9735/16-ц про стягнення 
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 
з 13 липня 2016 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
28 вересня 2018 року постановою державного виконавця накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .
Постановою старшого державного виконавця від 17 грудня 2018 року звернуто стягнення на заробітну плату, а саме: за місцем роботи 
в Департаменті охорони здоров`я у розмірі 50 відсотків від заробітної плати боржника щомісячно до виплати суми боргу за період з 01 січня 2017 року по теперішній час, та надалі погашення проводити по 1/4.
Постановою державного виконавця від 06 серпня 2019 року складено розрахунок заборгованості після отримання відомостей про заробітну плату та пенсію боржника, загальний розмір боргу склав 106 570,68 грн.
Згідно з розрахунком за відомостями Головного управління пенсійного фонду станом на 01 січня 2019 року борг становить 39 188,98 грн.
Відповідно до відомостей Департаменту охорони здоров`я станом 
на 01 січня 2019 року борг становить 67 570,68 грн.
Згідно постанови державного виконавця від 13 лютого 2019 року розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 01 січня 2019 року складає 67 570, 68 грн.
Постановою державного виконавця від 09 червня 2020 року визначено, що залишок боргу склав 29 895,82 грн від суми 67 570,68 грн за період 
з 01 травня 2017 року по 01 січня 2019 року.
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції стосовно того, що вказані вище розрахунок та постанова державного виконавця ґрунтуються на доході за місцем роботи в Департаменті охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації, таким чином, оскаржуваною постановою визначено заборгованість, виходячи 
з одного з видів заробітків, а саме з місця роботи боржника 
в Департаменті охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації. 
Також, суд апеляційної інстанції вірно встановив, що довідкою 
від 27 травня 2020 року підтверджено відсутність боргу, який розрахований відповідно до постанови від 14 грудня 2018 року та стягнення проводились з іншого виду доходу - пенсії, отже це є окремим видом доходу, який також підлягає врахуванню при визначенні розміру аліментів.
Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, при цьому детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню. 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої та апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити 
у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції законодавства України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, 
а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 16 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року 
є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою 
 ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 16 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шашкіної Наталії Ярославівни, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                   Г. В. Коломієць 
                                                                                                       Б. І. Гулько
                                                                                                         Д. Д. Луспеник