ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 грудня 2021 року
м. Харків
справа № 2-2779/2008
провадження №22-ц/818/2290/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Тичкової О.Ю.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Антонович А.А., 
за участю секретаря судового засідання Антонович А.А., 
учасники справи:
стягувач - Відкрите акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,
боржники - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «ЕСАЙМЕНТ»,
заінтересовані особи - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2020 року, постановлену у складі судді Шарка О.П. (повний текст ухвали складений 28 грудня 2020 року),
УСТАНОВИВ:
Четвертого квітня 2020 року Борисенко Максим Олександрович, діючи в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «ЕСАЙМЕНТ» (надалі ТОВ), звернувся до суду з заявою, у якій просив у цивільній справі № 2-2779/2008 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором здійснити заміну сторони позивача - Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі ПАТ) на його правонаступника ТОВ. Також Борисенко М.О. , діючи в інтересах ТОВ, просив у виконавчих документах та подальших виконавчих провадженнях з виконання рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 06 листопада 2008 року у справі № 2-2779/2008 здійснити заміну сторони стягувана - ПАТ на правонаступника - ТОВ (т.3 а.с. 10-11). 
Заява мотивована тим, що рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 6 листопада 2008 року у справі № 2-2779/2008 з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Фінанси та Кредит» солідарно стягнута заборгованість за кредитним договором № 304-02-И від 15.10.2007 в сумі 1 081 849 грн 39 коп.; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства (надалі ВАТ) «Фінанси та Кредит» судовий збір по 850 грн. з кожного та 30 грн. за інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи. 05.04.2013 Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (надалі Індустріальний ВДВС) відкрив відносно ОСОБА_1 виконавче провадження № 37429828. 10.04.2013 Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (надалі Холодногірський ВДВС) відкрив виконавче провадження № 37789886 про стягнення заборгованості у справі № 2-2779/2008 з ОСОБА_2 . 
Шостого листопада 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ укладені Договір про відступлення прав вимоги та Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 06.11.2019, за умовами яких АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило шляхом продажу ТОВ права вимоги, що належали АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за відповідними договорами, до яких, зокрема, входять права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 304-02-И від 15.10.2007 та укладеними на його забезпечення договорами, зокрема, договором поруки, укладеним із ОСОБА_2 .
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2020 року заяву представника ТОВ про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі № 2-2779/2008 задоволено. У цивільній справі №2-2779/2008 за позовом ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором здійснена заміна сторони позивача - ПАТ на його правонаступника ТОВ. У виконавчих документах та подальших виконавчих провадженнях з виконання рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 06 листопада 2008 року у справі № 2-2779/2008 здійснено заміну сторони стягувана ПАТ (т.3 а.с. 140-143). 
Ухвала суду мотивована тим, що з матеріалів цивільної справи вбачається, що ТОВ є правонаступником первісного стягувача у виконавчому провадженні. Тому наявні правові підстави для задоволення заяви про заміну стягувача правонаступником і заміну стягувача у виконавчих документах та подальших виконавчих провадженнях.
Не погодившись з указаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду від 21.12.2020, ухвалити нове рішення, яким залишити без розгляду заяву представника ТОВ про заміну стягувача як таку, що підписана особою, яка не має права її підписувати (т.4 а.с. 40-48).
Апеляційна скарга мотивована тим, що заяву про заміну стягувача у справі № 2-2779/2008 від імені ТОВ підписав та подав адвокат Борисенко М.О. На підтвердження своїх повноважень щодо представництва інтересів ТОВ адвокат Борисенко Максим Олександрович надав суду засвідчену ним самим копію довіреності, видану адвокату 10 березня 2020 року директором цього товариства Бурка С.О., яким, зокрема, засвідчений підпис адвоката Борисенко М.О. Згідно з положеннями чинного законодавства та позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 02.12.2020 у справі № 761/48096/18, повноваження Борисенка М.О. як представника ТОВ могли бути підтверджені або оригіналом довіреності, або копією довіреності, засвідченою суддею. Суд першої інстанції не мав підстав уважати доведеними повноваження Борисенка М.О. на представництво інтересів ТОВ, врахувавши копію довіреності, засвідчену самим адвокатом. 
Ухвала суду від 21.12.2020 містить також неточності у мотивувальній частині, що не дають повною мірою зрозуміти мотиви суду для задоволення заяви ТОВ від 09.04.2020. Суд також не надав оцінки доводам представника ОСОБА_2 , не зазначив, чому не врахував позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 02.12.2020 у справі № 761/48096/18. 
Заява ТОВ про заміну стягувача не містить даних про наявність у Борисенка М.О. оригіналів доказів, копії яких надані разом з заявою про заміну стягувача. Надані представником ТОВ копії доказів засвідчені неналежним чином (відмітки «Згідно з оригіналом», підпис представника розташовані з порушенням вимог Порядку засвідчення копій документів, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2033 «ДСТУ 4163-2003»). Підпис адвоката в наданій ним довіреності, що засвідчувався керівником ТОВ, візуально не відповідає підпису, що міститься у заяві про заміну стягувача. 
В порушення висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17.01.2020 у справі № 916/2286/16, при розгляді заяви представника ТОВ про заміну стягувача суд не перевірив та не надав оцінку доказам, наданим на обґрунтування заяви про заміну стягувача. Не зважаючи на неодноразові клопотання представника ОСОБА_2 про повернення заяви без розгляду, про витребування оригіналів доказів, суд проігнорував доводи представника боржника. 
Також суд не врахував позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 06.11.2019 у справі № 817/66/16, щодо того, що надання адвокатом правової допомоги без укладення договору про надання такої допомоги в письмовому вигляді не допускається. Борисенко М.О. відповідного договору з ТОВ не укладав. У Єдиному державному реєстрі адвокатів України відсутні відомості про адвоката Борисенка М.О. Надана Борисенком М.О. копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю належним чином ним не засвідчена. 
Суд першої інстанції протиправно відмовив ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про залишення заяви ТОВ без розгляду, про витребування у ТОВ оригіналів документів. 
В резолютивній частині ухвали суду від 21.12.2020 не вказано, на кого здійснена заміна ПАТ. 
У відзиві на апеляційну скаргу Борисенко М.О. , діючи в інтересах ТОВ, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечив. Послався на те, що доводи апеляційної скарги стосуються виключно наявності у Борисенка М.О. повноважень на представництво інтересів ТОВ. До заяви про заміну стягувача надана копія засвідченої Борисенком М.О. довіреності. В тексті довіреності вказано, що Борисенко М.О. має право засвідчувати від імені ТОВ документи, підписувати від імені ТОВ заяви і клопотання. Суд першої інстанції правильно надав оцінку зазначеним поясненням в ухвалі про відмову в задоволенні клопотання про залишення заяви ТОВ без розгляду. Апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить посилань на неправильність висновків суду по суті поданої ТОВ заяви та наявності підстав для правонаступництва ТОВ після ПАТ у матеріально-правових відносинах. Допущені судом описки в ухвалі від 21.12.2020 не можуть бути підставою для скасування правильної по суті ухвали. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, в межах, що були предметом дослідження в суді першої інстанції, уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як убачається з матеріалів справи, 04.04.2020 Борисенко М.О. , діючи в інтересах ТОВ, звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з заявою, у якій просив у цивільній справі № 2-2779/2008 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором здійснити заміну сторони позивача - Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі ПАТ) на його правонаступника ТОВ. Також Борисенко М.О. , діючи в інтересах ТОВ, просив у виконавчих документах та подальших виконавчих провадженнях з виконання рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 06 листопада 2008 року у справі № 2-2779/2008 здійснити заміну сторони стягувана - ПАТ на правонаступника - ТОВ (т.3 а.с. 10-11). 
Заява від 31.03.2020 (направлена до суду 04.04.2020 (т.3 а.с. 10-11, 33-38)) підписана від імені ТОВ Борисенком М.О. 
На підтвердження своїх повноважень як представника ТОВ Борисенко М.О. надав копію довіреності від 10.03.2020, якою ТОВ в особі директора Бурки Сергія Олександровича уповноважило адвоката Борисенка М.О., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6454 від 29.08.2019, виданого Радою адвокатів міста Києва, бути представником ТОВ в усіх загальних, господарських, адміністративних та інших судах (в тому числі судах апеляційної і касаційної інстанції), передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а також в усіх третейських судах з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі, оскарження рішення суду, отримання копії рішення суду, одержання виконавчого документа і пред`явлення його до виконання у відповідному відділі державної виконавчої служби, з питань, пов`язаних з виконанням судових рішень та ухвал суду та з усіх інших питань, що будуть пов`язані із захистом та реалізацією прав Товариства. Довіреність підписана Буркою С.О. і містить печатку ТОВ (т.3 а.с. 31). Також Борисенком М.О. надана копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6454 від 29.08.2019 (т.3 а.с. 32). 
Копія довіреності та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю засвідчені Борисенком М.О. На них указано «Згідно з оригіналом», стоїть підпис Борисенка М.О. і дата засвідчення. 
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.
Визначення довіреності міститься у частині третій статті 244 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), за якою довіреність - це письмовий документ, що видається довірителем представнику для засвідчення його повноважень перед третіми особами в процесі здійснення представництва.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи.
За приписами частин п`ятої-шостої статті 62 ЦПК України відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.
Таким чином, вимога обов`язкового подання до суду лише оригіналу довіреності на підтвердження повноважень представника і думка про допустимість засвідчення копії такого документа лише суддею не ґрунтується на чинному процесуальному законодавстві України, адже відповідно до наведеної вище частини п`ятої статті 62 ЦПК України відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді, а наступна частина цієї ж статті визнає правомірним також інший порядок засвідчення «визначений законом».
Законодавством не встановлено жодних обмежень щодо зазначення у змісті довіреності посилання на уповноваження представника на засвідчення копій документів, у тому числі й довіреності, а також щодо подання таких копій до будь-якого підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, державних органів, суду.
Зважаючи на вищевикладене, у разі коли до суду звертається представник юридичної особи, закон не встановлює обов`язок засвідчення копій довіреності на представництво нотаріусом або ж безпосередньо керівником юридичної особи, що видав довіреність.
Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 546/1208/18 (провадження № 61-839св20).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно з частиною першою статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання (частина восьма статті 62 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 826/5500/18 (провадження № 11-195апп19) вказувала, що слід вважати підтвердженими повноваження представника юридичної особи на підставі завіреної ним копії довіреності, якщо право цього представника засвідчувати своїм підписом копії документів випливає зі змісту виданої йому довіреності та за відсутності у ній відповідного застереження на вчинення певної дії. Наведене випливає і з практичної реалізації нотаріального посвідчення копій довіреності та (або) посвідчення копій довіреності керівником юридичної особи, що її видав, пов`язаної із настанням збитків матеріального характеру, часовими затратами та ін. Таке неправомірне обмеження права на доступ до суду полягає у надмірному формалізмі.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 1 березня 2002 року).
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).
З наданої Борисенком М.О. копії довіреності від 10.03.2020 вбачається, що на виконання наданих йому довіреністю повноважень він має право завіряти від імені товариства будь-які документи та їх копії (у тому числі копії цієї довіреності), подавати від імені товариства усі наявні документи та їх копії (т.3 а.с. 31).
Вказаним вище спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що подана в інтересах ТОВ заява про заміну сторони виконавчого провадження підписана особою, повноваження якої на підписання такої заяви не підтверджені. 
Висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 02.12.2020 у справі № 761/48096/18 та в постанові від 06.11.2019 у справі № 817/66/16, не можуть бути застосовані при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 , оскілки справи № 761/48096/18, № 817/66/16 та № 2-2779/2008 мають різні обставини. 
Відсутність у Єдиному державному реєстрі адвокатів запису про Борисенка М.О. не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , оскільки чинний закон не передбачає обов`язку учасника справи надати докази внесення його до такого реєстру для підтвердження повноважень представляти особу в суді. 
Відповідно до частин 1-3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України).
Відповідно до ч.5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції протиправно не витребував у представника ТОВ оригінали доказів, копії яких долучені до заяви про заміну сторони виконавчого провадження, ОСОБА_2 не заявляє в Харківському апеляційному суді аналогічного клопотання. Тому такі доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Щодо неналежної оцінки судом першої інстанції доказів на підтвердження заяви про заміну стягувача у цивільній справі № 2-2779/2008, то до заяви про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні представник ТОВ надав додав: копію договору про відступлення прав вимоги від 06.11.2019, укладеного між ПАТ і ТОВ; копію додатків № 1 і № 2 до договору про відступлення прав вимоги від 06.11.2019, з яких убачається, що ПАТ передало право вимоги до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , копію платіжного доручення № 429 від 28.10.2019 про перерахування ТОВ на рахунок ПАТ коштів за договором від 06.11.2019 (т.3 а.с. 26-30). 
Також представник ТОВ надав суду копію заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.11.2008 у справі № 2-2799/08 про стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором (т.3 а.с. 24-25), копію свідоцтва про реєстрацію ТОВ як фінансової установи, копію статуту ТОВ (т.3 а.с. 13-19, 22-23) та копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (т.3 а.с. 12). 
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Надані представником ТОВ докази у сукупності доводять відступлення ПАТ на користь ТОВ права вимоги виконання зобов`язань за договором кредиту № 304-02-И від 15.10.2007 у ОСОБА_1 і за договором поруки № П-304-02-И від 15.10.2007 - у ОСОБА_2 . Заборгованість за договором кредиту № 304-02-И від 15.10.2007 стягнута з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.11.2008 у справі № 2-2779/2008. 
Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи з цих норм, зокрема пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення права вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 456/3808/14-ц (провадження № 61-16879св19).
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Вказані висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 456/3808/14-ц (провадження № 61-16879св19), від 18 лютого 2021 року у справі № 2-1533/11 (провадження № 61-14382св19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року в справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) зазначено, що: «оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення».
Встановивши доведеність правонаступництва ТОВ після ПАТ у цивільній справі № 2-2779/2008, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву ТОВ про заміну позивача ПАТ у цивільній справі № 2-2779/2008 на його правонаступника - ТОВ, а також про заміну ПАТ на ТОВ у виконавчих документах, виданих у справі № 2-2779/2008. 
Доводи апеляційної скарги боржника правильності зазначеного висновку не спростували. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить залишити без задоволення, ухвалу суду від 21.12.2020 - залишити без змін. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 14 грудня 2021 року. 

Головуючий                                                                       О.Ю. Тичкова
Судді                                                                               О.В. Маміна
Н.П. Пилипчук