ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року	Львів	Справа № 380/1924/21 пров. № А/857/13942/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Шевчук С.М., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Шпарика Назара Ярославовича на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року (ухвалене головуючою-суддею Мричко Н.І. в порядку письмового провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив зобов`язати Департамент патрульної поліції України (далі – ДПП, відповідач) нарахувати та виплатити на його користь доплату за службу в нічний час за період з 11.11.2015 по 31.12.2017 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 року по жовтень 2017 року включно.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 позовні вимоги були задоволені повністю.
25.03.2021 представник позивача Шпарик Н.Я. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким вирішити питання розподілу судових витрат. Просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 заяву про ухвалення додаткового рішення було задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн. В іншій частині вимог заяви відмовлено.
Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, представник позивача Шпарик Н.Я. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти постанову, якою стягнути з ДПП на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Зазначає, що усі складові наданої правничої допомоги були необхідними для відновлення порушених прав позивача. Звертає увагу, що в ході надання правничої допомоги підготовка та подання адміністративного позову передбачала індивідуальний розрахунок доплати за службу в нічний час та заборгованості по індексації грошового забезпечення. Ці розрахунки в кожному випадку є різними та залежать від кількості відпрацьованих нічних змін позивачем, розміру його посадового окладу та тривалості служби у ДПП. Вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, які поніс позивач з метою відновлення його порушеного конституційного права на оплату праці є співмірним затраченому часу, який був необхідний для цього та значний у порівнянні з розміром місячної заробітної плати, що, в свою чергу, зумовлює його значні фінансові затрати, необхідні для відновлення порушеного права.
Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення без змін, виходячи з наступного.
Як зазначалось вище, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю.
Задовольняючи частково заяву щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), з реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих ним послуг (виконаних робіт), а тому з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг та виходячи з критерію пропорційності вважав за можливе стягнути заявлені витрати у розмірі 500 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, між позивачем та адвокатом Шпариком Н.Я. було укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 01.12.2020, за умовами якого виконавець зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.
Умови оплати та гонорар визначено у розділі 3 вказаного Договору, зокрема, що правова допомога оплачується Клієнтом виконавцю у розмірі 1000,00 грн за годину надання правничої допомоги.
Згідно з актом виконаних робіт від 22.03.2021 Виконавець в інтересах Клієнта виконав такі зобов`язання:
- підготовка та подання адвокатського запиту - 0,5 год;
- підготовка і подання адміністративного позову до ДПП про стягнення заборгованості з доплати за службу в нічний час та заборгованості з індексації грошового забезпечення - 2 год;
- підготовка та подання відповіді на відзив - 0,5 год.
21.03.2021 позивач сплатив кошти адвокату Шпарику Н.Я. у розмірі 3000,00 грн за договором від 01.12.2020, що підтверджується дублікатом квитанції від 21.03.2021.
25.03.2021 відповідач подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, яке обґрунтоване тим, що ця справа є справою незначної складності, складення позовної заяви не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, зокрема встановлення їхньої дійсності та необхідності. Просив відмовити у задоволенні заяви.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч.1, 2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.134 КАС України).
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6, 7 ст.134 КАС України).
Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Згідно ч.3 ст.30 цього Закону, при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Крім того, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції було правильно проаналізовано долучені до матеріалів справи документи, які підтверджують понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу та надано їм вірну правову оцінку.
Суд першої інстанції вірно вказав, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно керуватися критерієм реальності адвокатських витрат та критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, витрати пов`язані з підготовкою та поданням адвокатського запиту включаються до витрат пов`язаних зі складанням позовної заяви, а тому враховуючи незначну складність даної категорії справ, виходячи з усталеної правової позиції у таких справах, підготовка і подання адміністративного позову не відповідають критерію реальності адвокатських витрат у розмірі 3000,00 грн.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, до яких суд дійшов на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені представником позивача в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване додаткове рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – Шпарика Назара Ярославовича залишити без задоволення, а додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року по справі №380/1924/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Т. І. Шинкар