КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
24 листопада  2021 року місто Київ.
Справа 761/33703/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/16640/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді        Желепи О.В.
суддів                            Кравець В.А., Шкоріна О.І.
при секретарі                 Міщенко Н.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року ( у складі судді Романишина І.П.,  інформація щодо дати складання повного тексту відсутня) про відмову у відкритті 
в справі за позовом  ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди, - 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2021 року позивач звернуся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди та просив суд стягнути з держави Україна на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди  59 138.45 грн. 45 коп. та моральної шкоди у сумі 59 020 грн., всього 118 158 грн. 45 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого в Казначействі спеціального рахунку.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою  ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди.
 
Не погодившись з таким рішенням суду,  ОСОБА_1 відповідно до поштової відмітки, 18.10.2021 року звернувся з апеляційною скаргою,  в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В скарзі посилалася на те, що ухвала суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи.
Звертає увагу на те, що предметом спору є право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, а  відтак у зазначеній справі держава бере участь через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Також, посилається на правову позицію ВПВС у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 826/12003/16 (п. 20)
 
У судове засідання 23.11.2021 року ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи повідомлений на електронну пошту, та телефонограмою.
Таким чином, в судове засідання апеляційного суду, скаржник не з`явився. Про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином.
Так, як рішення суду постановлено за відсутності сторін, відповідно до ст. 268 ЦПК України датою його постановлення є дата складання повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1  ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою, місцевий суд виходив з того, що даний спір стосується захисту прав, свобод і інтересів фізичної особи (позивача) у сфері публічно-правових відносин, то, відповідно до ст. 19 ЦПК України, не підлягає розгляду в поряду цивільного судочинства.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком місцевого суду з огляду на таке:
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовуючи зміст позовних вимог, просить фактично встановити незаконну бездіяльність Фонду під час виплати гарантованої суми вкладу та виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 року та стягнути у зв`язку з цим завдану шкоду.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що обсяг та зміст конкретних обставин цієї справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що вимоги, з якими звернувся позивач, а саме зобов`язання відповідача відшкодувати шкоду через встановлення незаконних дій відповідача під час виплати гарантованої суми вкладу та під час виконання рішення суду, спричиняють публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.
Так, відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
 
Відповідно до п. 1, 2  ч. 1 ст. 3 КАС України  адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;  публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
 
За змістом п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Статтею 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, і цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.
За змістом ст. 3 цього Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.
Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими ч. 2 ст. 4 зазначеного Закону, серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону.
Крім того, відповідно до ст. 6 Закону Фонд наділено повноваженнями видавати нормативно-правові акти, що підлягають державній реєстрації у порядку, встановленому законодавством з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.
За змістом п. 17 ч. 1 ст. 2 цього Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
Частиною 2 ст. 37 цього Закону визначено повноваження Фонду безпосередньо або уповноваженої особи Фонду у разі делегування їй повноважень, до яких належать, зокрема, право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.
Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (ч. ч. 3 та 4 ст. 37 Закону, у редакції, чинній на час розгляду справи судами).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду, у разі делегування їй повноважень, після запровадження тимчасової адміністрації в банку, фактично набуває всіх повноваження органів управління та контролю банку та діє в тому числі як представник останнього, зокрема в договірних правовідносинах з клієнтами банку.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15 (провадження              № 11-239апп18), від 24 квітня 2018 року у справі № 755/1700/16-ц (провадження 14-89цс18).
Разом з тим відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» саме Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами та відсотків на день початку процедури ліквідації банку, але не більше 200 тис. грн.
З огляду на зазначене, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.
Наведене свідчить, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб та похідні вимоги (у даному випадку відшкодування шкоди) за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим, має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (п.4 ч.2 ст. 4 Закону № 4452-VI).
Отже, вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з огляду на те, що Закон № 4452-VI є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин і відповідно до цього Закону Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду у цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів ( правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 12.04.2018 року в справі № 820/11591/15, та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №755/1700/16-ц (провадження 14-89цс18), від 30 травня 2018 року у справі №757/2216/15 (провадження 14-107цс18).
При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
Згідно ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Отже, районний суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження.
Посилання в скарзі на правову позицію ВПВС у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 826/12003/16 (п. 20) колегія суддів відхиляє, оскільки у наведених справах інші фактичні обставини, ніж в даній справі.
Доводи апеляційної скарги про те що у даній справі держава бере участь через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, апеляційний суд не приймає, так як даний спір стосується захисту прав, свобод і інтересів фізичної особи (позивача) у сфері публічно-правових відносин, тому районний суд не мав повноважень розглядати дану цивільну справув поряду цивільного судочинства.
Підстав для скасування оскаржуваної ухвали апеляційний суд не встановив, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильності зробленого судом першої інстанції висновку про відмову у відкритті провадження за скаргою.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.
На підставі викладеного,  керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389  ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року про відмову у відкритті провадження  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 24.11.2021 року.
Головуючий                                                                                             О.В. Желепа
 
Судді:                                                                                                       В.А. Кравець
 
                                                                                                                  О.І. Шкоріна