УХВАЛА

01 грудня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/13136/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Губенко Н.М., Кролевець О.А. 

за участю секретаря судового засідання - Янковського В.А.,
представників учасників справи: 
Підприємства з іноземними інвестиціями "Бі енд Пі, ЛТД" у формі товариства з обмеженою відповідальністю - не з`явився,
Компанії "Бош Інтернешнл Інк" - не з`явився,
Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві - не з`явився,
Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-Трейд 2015" - не з`явився,
Державного підприємства "СЕТАМ" - не з`явився
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "Бі енд Пі, ЛТД" у формі товариства з обмеженою відповідальністю та Компанії "Бош Інтернешнл Інк"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 (суддя Сівакова В.В.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2021 (колегія суддів: Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А., Буравльов С.І.)
у справі за позовом:
1)          Підприємства з іноземними інвестиціями "Бі енд Пі, ЛТД" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Підприємство),
2)          Компанії "Бош Інтернешнл Інк" (далі - Компанія)
до відповідачів:
1)          Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві,
2)          Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-Трейд 2015" (далі - ТОВ "Д-Трейд 2015"),
3)          Державного підприємства "СЕТАМ"
про визнання права. 
Короткий виклад обставин справи 
1.          01.09.2020 Підприємство та Компанія звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Відділу ДВС, Товариства та ДП "СЕТАМ" про застосування наслідків нікчемності правочину до договору купівлі-продажу 35% частки корпоративних прав Підприємства у вищому навчальному закладі "Київський економічний інститут менеджменту" (далі - ВНЗ "КЕІМ") у вигляді акта державного виконавця про проведені електронні торги від 13.11.2017 та протоколу результатів електронних торгів від 08.11.2017 №295831 між Відділом ДВС, Товариством та ДП "СЕТАМ", який порушує публічний порядок шляхом визнання права: Підприємства на 35% корпоративних прав у ВНЗ "КЕІМ" та Компанії на 15% корпоративних прав у ВНЗ "КЕІМ".
2.          Господарський суд міста Києва ухвалою від 20.10.2020 відкрив провадження у справі №910/13136/20 та прийняв позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішив здійснювати в порядку загального позовного провадження; призначив час та дату підготовчого засідання.
3.          Позивачі не подавали заяви про розгляд справи без їх участі.
4.          Господарський суд міста Києва ухвалою від 03.12.2020 продовжив строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.
5.          08.02.2021 від представника позивачів надійшло клопотання, відповідно до якого представник позивачів просить застосовувати при розгляді даної справи норми права Закону США "Щодо запобігання відмиванню брудних грошей" ("Anti-Money Laundering Act" (АМЛА 2020)), прийнятого у грудні 2020 року.
6.          01.03.2021 ТОВ "Д-Трейд 2015" подало до суду першої інстанції клопотання в порядку ст.125 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) про забезпечення судових витрат шляхом зобов`язання Підприємства та Компанії внести на депозитний рахунок Господарського суду міста Києва грошову суму для забезпечення відшкодування витрат ТОВ "Д-Трейд 2015" на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом спору у справі №910/13136/20 в розмірі 75 000,00 грн.
7.          В обґрунтування заявленого клопотання ТОВ "Д-Трейд 2015" посилалося на те, що позивачі у жодне з призначених судових засідань не з`явилися, систематично подавали численні клопотання про відкладення розгляду справи до завершення строку дії карантину, який встановлений Кабінетом Міністрів України. Вважає, що вказані дії позивачів є зловживанням процесуальним правом, оскільки останні під виглядом захисту начебто порушених своїх прав в результаті своєї поведінки штучно ускладнюють розгляд спору та перешкоджають ухваленню рішення у справі. Водночас ТОВ "Д-Трейд 2015" вимушене нести витрати на професійну правничу допомогу адвоката у цій справі. Також ТОВ "Д-Трейд" зазначило, що Компанія є юридичною особою за законодавством США; позивачі не мають на території України будь-якого нерухомого майна. У Підприємства наявне нерухоме майно у вигляді корпоративних прав, втім на нього Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва накладена заборона на відчуження в рамках виконавчого провадження №54745428 (щодо стягнення з Підприємства 150.000,00 доларів США), яке триває з 19.09.2017 по сьогоднішній день, що свідчить про те, що позивачі розрахуватися по своїх боргах не в змозі.
8.          10.03.2021 Господарський суд міста Києва ухвалою задовольнив клопотання відповідача про забезпечення судових витрат; зобов`язав Підприємство та Компанію у строк до 01.04.2021 внести на депозитний рахунок Господарського суду міста Києва попередньо визначену суму судових витрат ТОВ "Д-Трейд 2015", пов`язаних з розглядом справи у розмірі 37 500,00 грн кожен, докази чого надати суду протягом вказаного строку.
9.          Задоволення клопотання суд мотивував таким: 
-          представники позивачів не з`явились у жодне судове засідання, а саме, 17.11.2020, 03.12.2020, 19.01.2021, 11.02.2021 та 02.03.2021, що спрямоване на штучне затягування судового процесу; нез`явлення позивачів у судові засідання та подання клопотань про відкладення розгляду справи, містить ознаки зловживання позивачами правом на позов; 
-          Компанія не має зареєстрованого в установленому законом порядку місцезнаходження на території України; Компанія та Підприємства не мають нерухомого майна на території України,  на корпоративні права Підприємства накладено арешт у рамках виконавчого провадження (сума стягнення 4 307 412,50 грн); 
-          розмір забезпечення (75 000,00 грн) обґрунтований тим, що ТОВ "Д-Трейд" та адвокат Кравчук А.С. уклали договір про надання правничої (правової) допомоги від 22.09.2020 №220920, відповідно до п. 4.1 якого гонорар адвоката за виконання доручення за цим договором розраховується погодинно виходячи із вартості правничої (правової) допомоги (наданих послуг/виконаних робіт) одної години витраченого часу адвоката - 100 доларів США в перерахунку суми оплати на гривні виходячи з офіційного курсу НБУ, встановленого на день вчинення відповідної дії (надання правничої (правової допомоги); сторони погодили орієнтовну (очікувану) суму (вартість) робіт (наданих послуг/правничої (правової) допомоги у суді першої інстанції в розмірі 75.000,00 грн (п.4.2); клієнт сплачує адвокату витрачений його час пов`язаний із розглядом справи №910/13136/20 в повній мірі, в т.ч. за виїзди у судові засідання, які з тої чи іншої причини не відбулися (п.4.3); детальний опис правничої (правової) допомоги (наданих послуг/виконаних робіт) визначається безпосередньо у акті приймання-передачі правничої (правової) допомоги (наданих послуг/виконаних робіт) (п.4.4); 
-          у разі невнесення позивачами у визначений судом строк коштів для забезпечення витрат на професійну правничу допомогу суд за клопотанням відповідача має право залишити позов без розгляду (ч. 6 ст.125 ГПК). 
10.          31.03.2021 від позивачів до суду надійшла заява, датована 30.03.2021, в якій вони просять ухвалити відповідні судові рішення та використати відповідні процесуальні заходи стосовно ТОВ "Д-Трейд 2015", який є особою, пов`язаною з фінансовою установою країни-агресора - ПАТ "Промінвестбанк" (далі - Промінвестбанк), що відповідатиме принципам застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), встановлених Законом "Про санкції" у відповідності до Указу Президента України від 19.03.2021 № 107/2021 про введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України (далі - РНБО) від 11.03.2021 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" (далі - Указ Президента про введення в дію рішення ради РНБО про санкції) щодо запобігання виведенню капіталів за межі України особами, пов`язаними з фінансовою установою країни-агресора - Промінвестбанком.
11.          31.03.2021 від позивачів до суду надійшла також заява, в якій вони просять застосувати положення ч.2 ст. ІІІ Міжнародного договору між Україною та США про заохочення та взаємний захист інвестицій (далі - Міжнародний договір), що має пріоритет над будь-якою нормою ГПК, яка передбачає можливість залишення позовної заяви без розгляду з будь-яких підстав.  Заява також містила клопотання про зупинення обов`язку позивачів з внесення на депозитний рахунок суду суми для забезпечення витрат відповідача на правову допомогу. Позивачі вважають такі дії ТОВ "Д-Трейд" фінансовим тиском та  процесуальною диверсією, спрямованою на недопущення розгляду судом цієї справи по суті. 
12.          29.04.2021 ТОВ "Д-Трейд 2015" подало клопотання про залишення позову без розгляду в порядку ч.6 ст.125 ГПК у зв`язку з невнесенням позивачами на депозитний рахунок Господарського суду міста Києва попередньо визначеної суми витрат ТОВ "Д-Трейд 2015", пов`язаних з розглядом справи.
13.          Станом на 29.04.2021 позивачі не подали документального підтвердження внесення на депозитний рахунок Господарського суду міста Києва коштів для забезпечення судових витрат ТОВ "Д-Трейд 2015", пов`язаних з розглядом справи, в загальному розмірі 75 000,00 грн.
Короткий зміст оскаржуваних рішень 
14.          Господарський суд міста Києва ухвалою від 29.04.2021 з посиланням на 125, 226, 234 ГПК залишив позов Підприємства та Компанії без розгляду. Послався на те, що позивачі не виконали вимог ухвали від 10.03.2021 та не подали документального підтвердження внесення на депозитний рахунок Господарського суду міста Києва коштів для забезпечення судових витрат ТОВ "Д-Трейд 2015", пов`язаних з розглядом справи. 
15.          Суд першої інстанції відмовляючи у клопотанні позивачів про відкладення розгляду справи також вказав, що позивачі не з`явилися  у жодне з судових засідань , подання ними численних клопотань про відкладення розгляду справи, з огляду на тривалий розгляд справи, спрямоване на штучне затягування судового процесу, що свідчить про зловживання позивачами процесуальними правами. 
16.          В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції стосовно заяви позивачів від 30.03.2021, в якій позивачі просять ухвалити відповідні судові рішення та використати відповідні процесуальні заходи стосовно ТОВ "Д-Трейд 2015", яке є особою, пов`язаною з фінансовою установою країни-агресора - Промінвестбанком, що відповідатиме принципам застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), встановлених Законом "Про санкції" у відповідності до Указу Президента  про введення в дію рішення РНБО про санкції щодо запобігання виведенню капіталів за межі України особами, пов`язаними з фінансовою установою країни-агресора - Промінвестбанк, суд дійшов висновку, що до компетенції Господарського суду міста Києва не належить вчинення відповідних процесуальних дій.
17.          В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяв позивачів від 30.03.2021 про зупинення встановленого ухвалою суду від 10.03.2021 обов`язку позивачів по внесенню на депозитний рахунок Господарського суду міста Києва коштів для забезпечення витрат ТОВ "Д-Трейд 2015" на професійну правничу допомогу, оскільки положення ГПК не передбачають можливості вчинення судом відповідної процесуальної дії.
18.          Оскаржувана ухвала суду першої інстанції була залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2021. Суд апеляційної інстанції також дійшов висновку про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду. Послався на те, що позивачі не виконали вимог ухвали суду першої інстанції від 10.03.2021 про забезпечення судових витрат. Суд також вказав, що зазначені процесуальні дії/бездіяльність позивачів (неявка в судові засідання, клопотання про відкладення засідань, інші численні клопотання) свідчать про штучне затягування судового процесу.
Короткий зміст доводів та вимог касаційних скарг
19.          05.08.2021 Підприємство та Компанія звернулися до Верховного Суду зі спільною касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2021, в якій просять їх скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
20.          У касаційній скарзі скаржники зазначають, що:
-          оскаржувані рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права (незастосування норм Закону "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення") в частині вимог по здійсненню фінансового моніторингу суб`єктами фінансового моніторингу, зокрема адвокатом Товариства, що призвело до неправильного визначення правової природи послуг адвоката в цій справі, які відповідають інституту "представництво в суді", а не інституту "професійна правнича допомога", у правовій прив`язці до факту відсутності вчинення адвокатом Товариства фінансового моніторингу у відповідності до вищезазначеного Закону;
-          оскаржувані рішення порушують права позивачів на доступ до правосуддя в судах України та обов`язок судової влади по захисту суспільних та державних інтересів; зобов`язання України згідно з Міжнародним Договором і свідчать про дискримінаційні дії судової влади України по відношенню до компаній США; норми ч.1 ст.4 ГПК в частині позбавлення позивачів права на розгляд справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом; норми ч.2 ст.4 ГПК, яка імперативно визначає обов`язок суду вжити передбачені законом заходи, спрямовані на запобігання правопорушенням; Указу Президента  про введення в дію рішення РНБО про санкції щодо запобігання виведенню капіталів за межі України особами , які є пов`язаними з фінансовою установою країни-агресора - Промінвестбанк.
21.          Скаржники вказують на: порушення судами попередніх інстанцій пунктів 1, 2, 4, 6 ч.3 ст.2 (принципи верховенства права, рівності учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності, пропорційності), ст.2 (захист законних інтересів юридичних осіб та держави), пунктів 4, 5 ч.1 ст.35, ч.1 ст.38 (порядок визначення суддів для розгляду справи, колегії суддів для розгляду апеляційної скарги, заявлення самовідводу), статей 166, 182 (права на вчинення процесуальних дій), ч.4 ст.125 ГПК, Закону "Про міжнародне приватне право"; необґрунтовану відмову суду апеляційної інстанції у задоволенні клопотання позивачів про звернення з судовим дорученням до компетентного органу Республіки Кіпр з метою встановлення кінцевих бенефіціарів Товариства. 
22.          Касаційна скарга мотивована таким: 
-          суди попередніх інстанцій порушили принцип верховенства права у зв`язку з незастосуванням положень Міжнародного Договору, які імперативно встановлюють обов`язковість розгляду справ національними судами, та які відрізняються від положень ГПК, що визначають диспозитивність при ухваленні рішення судами про розгляд або залишення позову без розгляду; зокрема, п.2 ст.ІІІ Міжнародного Договору встановлено, що компанії, які заявлять, що всі інвестиції або їх частина були експропрійовані, матимуть право на терміновий розгляд справи належною судовою або адміністративною владою іншої сторони з метою визначення, чи мала місце така експропріація, а така експропріація та пов`язана з нею будь-яка компенсація не відповідає принципам міжнародного права; вказані норми є імперативними; позивачі окремим клопотанням звернули увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання верховенства права та застосування передбачених міжнародним правом та законами України права компанії США, однак суди не взяли вказаного до уваги;
-          суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, не встановив, чи мала місце така експропріація інвестицій, а якщо так, то чи відповідає така експропріація та пов`язана з нею будь-яка компенсація принципам міжнародного права;
-          суд першої інстанції мав взяти до уваги те, що процесуальні правовідносини через наявність в них іноземного елементу крім ГПК також регулюються Законом "Про міжнародне приватне право" та Міжнародним Договором між Україною та США про заохочення та взаємний захист інвестицій;
-          суди порушили порядок визначення судді для розгляду справи та Положення про автоматизовану систему документообігу суду в частині встановлених строків визначення судді для розгляду справи, а суддя, призначена внаслідок повторного автоматизованого розподілу справи в суді першої інстанції, повинна була заявити самовідвід на підставі положень Бангалорських принципів поведінки суддів у зв`язку з існуванням сумнівів у безсторонності судді;
-          суди безпідставно відмовили у задоволенні клопотань позивачів про відкладення підготовчих судових засідань за межі строків дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на території України, внаслідок чого позивачі були позбавлені права на участь у підготовчому засіданні в суді першої інстанції;
-          суд першої інстанції позбавив позивачів права на отримання відзиву та надання відповіді на відзив відповідно до ст.166 ГПК, а суд апеляційної інстанції не встановив зазначеного порушення судом апеляційної інстанції;
-          суди попередніх інстанцій порушили принцип змагальності та рівності всіх учасників судового процесу у зв`язку з ухваленням судових рішень про участь відповідача-2, який є особою, пов`язаною з фінансовою установою країни - агресора, на яку накладені санкції Україною, Європейським Союзом та США, в судових засіданнях в режимі відеоконференції, і одночасним відхиленням клопотань позивачів про відкладення підготовчих судових засідань на підставі п.3 ч.2 ст.202 ГПК з причин існування технічної проблеми, пов`язаної з необхідністю отримання експертного висновку РНБО з метою забезпечення інформаційної безпеки технічних засобів; позивачі надали до суду докази звернення Компанії до РНБО з відповідною заявою із зазначеного питання; до отримання відповіді РНБО позивачі не могли брати участь у засіданнях в режимі відеоконференції, чого суди попередніх інстанцій не врахували; зважаючи на неможливість участі в судових засіданнях, позивачі були позбавлені права наводити свої аргументи, зокрема, щодо судових витрат;
-          суд першої інстанції порушив норму процесуального права, встановлену ч.4 ст.125 ГПК та не застосував норми матеріального права, встановлені Законом "Про санкції" у прив`язці до Указу Президента про введення в дію рішення РНБО про санкції, що не було досліджено судом апеляційної інстанції; у позовній заяві та в інших заявах з процесуальних питань позивачі надали суду беззаперечні докази того факту, що ТОВ "Д-Трейд 2015" є особою, пов`язаною з фінансовою установою країни - агресора - Промінвестбанком, на який накладено санкції Україною, Європейським Союзом, США; зокрема, у склад учасників ВНЗ "КЕІМ" входять громадянин України ОСОБА_1 (розмір внеску до статутного капіталу - 1 000 000,00 грн (60% частка у статутному капіталі ВНЗ "КЕІМ")) та ТОВ "Д-Трейд 2015" (розмір внеску до статутного капіталу 700 000,00 грн (40% частка у статутному капіталі ВНЗ "КЕІМ"); у публічній інформації зазначено, що син учасника ВНЗ "КЕІМ" ОСОБА_1 (ректор ВНЗ КЕІМ) - ОСОБА_2 є/був на час вчинення дій Головою Правління Промінвестбанку, тобто керівником банку країни - агресора; оскільки за ТОВ "Д-Трейд 2015" зареєстровано 40% статутного  капіталу ВНЗ "КЕІМ", то ТОВ "Д-Трейд 2015" та ВНЗ "КЕІМ" є пов`язаними між собою юридичними особами; зазначене свідчить про те, що у відповідності до законодавства України; Промінвестбанк, ВНЗ "КЕІМ" та ТОВ "Д-Трейд 2015" є пов`язаними між собою юридичними особами;
-          важливою обставиною для врахування у справі є те, що до Промінвестбанку застосовано вид обмежувального заходу відповідно до Закону "Про санкції", у тому числі інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом, а саме запобігання виведенню капіталів за межі України на користь пов`язаних з банком осіб;
-          норми частин 4, 6 ст.125 ГПК вказують виключно на право суду ухвалити судове рішення про залишення позову без розгляду, тобто не є імперативними нормами, які носять зобов`язальний характер; реалізація судом зазначеного права може мати місце виключно з урахуванням конкретних обставин справи; суд першої інстанції взагалі не розглядав заяви та клопотання позивачів з процесуальних питань, які у сукупністю із позовною заявою вказують на конкретні обставини цієї справи, які суди мали би врахувати при прийнятті судового рішення про фінансовий обов`язок позивачів перед відповідачем-2; при цьому суд не керувався завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, що призвело до прийняття незаконного судового рішення в інтересах відповідача-2, який є пов`язаною особою з фінансовою установою країни-агресора , на яку накладені санкції Україною, Європейським Союзом та США;
-          суди попередніх інстанцій не застосували норми матеріального права, встановлені ст.4 Закону "Про санкції" стосовно заборони виконання економічних та фінансових зобов`язань перед особами, пов`язаними з країною-агресором, ухваливши судове рішення про внесення позивачами на депозитний рахунок суду грошових сум для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу, що свідчить про неврахування розумного балансу між приватними та публічними інтересами;
-          ухвалою про залишення позову без розгляду та постановою апеляційного суду були враховані інтереси особи, пов`язаної з фінансовою установою країни - агресора, на яку накладені санкції Україною, Європейським Союзом та США, але не були враховані суспільні та державні інтереси;
-          згідно з Законом "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" адвокати, адвокатські бюро/об`єднання віднесено до спеціальних суб`єктів первинного фінансового моніторингу, однак адвокат відповідача-2 не здійснив фінансового моніторингу щодо дій відповідача-2 з метою запобігання легалізації активів, одержаних злочинним шляхом, що свідчить про невиконання адвокатом відповідача-2 своїх професійних обов`язків та є підставою для невизнання судом наданих відповідачем-2 витрат на професійну правничу допомогу, так як невиконання такого обов`язку адвокатом не відповідає правовому визначенню "професійна правнича допомога" і подані відповідачем-2 клопотання не містять правових підстав для їх задоволення" (відсутність факту здійснення фінансового моніторингу адвокатом відповідача-2 в даній справі у відповідності до вимого законодавства, вказує на відсутність з боку адвоката відповідача-2 факту надання саме "професійної правничої допомоги", а визначає лише здійснення адвокатом відповідача-2 виключно "представництва в суді", тобто на такі послуги адвоката не розповсюджуються норми права ГПК України в частині забезпечення витрат (ч.4 ст.125 ГПК України);
-          Закон "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" вимагає встановлення осіб кінцевих бенефіціарів та проведення фінансового моніторингу осіб, на користь яких встановлюється фінансове зобов`язання, зазначене набуває істотного значення в тому разі, коли фінансове зобов`язання встановлюється на користь особи, пов`язаної з фінансовою установою країни- агресора, на яку накладені санкції Україною, Європейським Союзом та США, тому суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання позивачів про звернення з судовим дорученням до компетентного органу Республіки Кіпр з метою встановлення кінцевих бенефіціарів відповідача-2, який є особою, пов`язаною з країною-агресором, на яку накладені санкції Україною, Європейським Союзом та США, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення про визначення фінансового зобов`язання позивачів на користь особи відповідача-2 та до залишення в силі незаконного судового рішення у вигляді оскаржуваної ухвали; зокрема, Закон "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" вимагає встановлення осіб кінцевих бенефіціарів та проведення фінансового моніторингу осіб, на користь яких встановлюється фінансове зобов`язання;
-          наведені судами попередніх інстанцій мотиви щодо неявки позивачів в судові засідання та подання клопотань про відкладення розгляду справи не мають жодного відношення до підстави постановлення ухвали про залишення позову без розгляду, яка містить зовсім інші посилання, а саме на інститут забезпечення витрат на правничу допомогу відповідача.
23.          Від ДП "Сетам" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить відхилити касаційну скаргу, а оскаржувані рішення залишити без змін. В обґрунтування відзиву наводить такі доводи:
-          Компанія є юридичною особою за законодавством США та не має на території України будь-якого нерухомого майна, а наявне рухоме майно у вигляді корпоративних прав у СП "ЕМ-АЙ-СІ ЮКРЕЙН" знаходиться під забороною відчуження в рамках виконавчого провадження щодо стягнення з Підприємства на користь держави Україна 150 000,00 доларів США, яке триває з 19.09.2017;
-          у визначений ухвалою суду строк - до 01.04.2021 позивачі жодної дії на її виконання не вчинили, будь-яких доказів на спростування обставин, які стали підставою для постановлення вказаної ухвали, судам не надали;
-          аналіз змісту касаційної скарги та загальної поведінки позивачів у цій справі свідчить про те, що останні не переслідують мету судового захисту начебто порушеного їх права відповідачами; позивачі у справі в першу чергу мали б бути зацікавленими у швидкому вирішенні спору за ініційованим ними позовом;
-          разом з наявним у позивачів правом на позов, у відповідача наявне право на розгляд спору за його участі в розумні строки визначені законом;
-          згідно з ст.6 Закону адвокат є спеціально визначеним суб`єктом фінансового моніторингу і відповідно має зобов`язання забезпечувати організацію та проведення первинного фінансового моніторингу, що належним чином надасть можливість виявляти підозрілі фінансові операції (діяльність) та повідомляти про них Державну службу фінансового моніторингу України, а також запобігати використанню його послуг для проведення клієнтами фінансових операцій з протиправною метою (пункти 2, 4, 5, 8 ч.2 ст.8 Закону); пунктом 1 ч.1 ст.10 Закону визначено, що вимоги Закону поширюються на адвокатів у виключних випадках, а надання професійної правничої (правової) допомоги у справі №910/13136/20 не є випадком, визначеним ст.10 Закону "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення";
-          перевантажуючи текст касаційної скарги, при цьому збільшуючи надмірний її обсяг, внаслідок неправильного тлумачення норм чинного законодавства, скаржник вдається до вибіркового цитуванням тексту законів, без урахування загального його змісту по відношенню до правовідносин у цій справі.
Мотиви, з яких виходить касаційний суд
24.          Перевіривши матеріали справи, вивчивши касаційну скаргу колегія суддів дійшла висновку про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав існування виключної правової проблеми відповідно до такого. 
25.          Згідно зі ст.36 Закону "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
26.          Частиною 5 ст.302 ГПК передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
27.          Відповідно до ч.1 ст. 303 ГПК питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. 
28.          Під час передачі справ як таких, що містять виключну правову проблему, на розгляд Великої Палати Верховного Суду, касаційним судам належить обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) та неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, в тому числі внаслідок неоднакової судової практики. Кількісний критерій ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. За якісним критерієм виключна правова проблема полягає, зокрема, у відсутності сталої судової практики, необхідності застосування інституту аналогії, необхідності здійснення судового тлумачення норм закону. За своєю правовою природою виключна правова проблема має зачіпати фундаментальні (конституційні, конвенційні) права та свободи (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 175/3057/17-к).
29.          На переконання Верховного Суду виключна правова проблема у цій справі полягає в тому, що відсутність можливості позивача оскаржити ухвалу про забезпечення судових витрат (витрат на правничу допомогу), разом із ухвалою про залишення позову без розгляду через несплату такого забезпечення, може створити підгрунття для порушення права позивача на справедливий судовий розгляд. 
30.          Згідно з ч.1 ст.125 ГПК суд може зобов`язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат).
31.          Відповідно до абз.1 ч.4 ст.125 ГПК як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).
32.          Умови, за яких застосовується таке забезпечення судових витрат, передбачені абзацами 2-5 ч.4 ст.124 ГПК. 
33.          При цьому ухвала про забезпечення судових витрат не підлягає оскарженню окремо від рішення суду відповідно до ст.255 ГПК. 
34.          Частиною 6 ст.125 ГПК передбачено, що у разі невнесення у визначений судом строк коштів для забезпечення витрат на професійну правничу допомогу суд за клопотанням відповідача має право залишити позов без розгляду. 
35.          ГПК передбачає можливість оскарження ухвали про залишення позову без розгляду (ч.3 ст.226, п.14 ч.1 ст.255 ГПК). Разом з тим, така ухвала відповідно до ч.2 ст.226 ГПК є окремим процесуальним документом - не ідентичним до ухваленого судом рішення по суті. 
36.          З буквального тлумачення положень ч.6 ст.125 та ч.1 ст.255 ГПК випливає, що ухвала про забезпечення судових витрат може оскаржуватись лише одночасно з рішенням суду, ухваленим по суті, та не підлягає оскарженню разом з ухвалою про залишення позову без розгляду. 
37.          Разом з тим, така ситуація фактично створює підґрунтя для зловживання сторонами (зокрема, відповідачем), своїми процесуальними правами, у зв`язку з чим виникає реальний ризик порушення права позивача на справедливий суд в розумінні ст.55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція). 
38.          Так, відповідно до ч.5 ст.125 ГПК сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу, яка має бути внесена на депозитний рахунок суду відповідно до абз.1 ч.4 ст.125 ГПК, визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст.126, ч.5 ст.127 та ч.5 ст.129 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.
39.          Такий розрахунок подається відповідачем під час розгляду справи до моменту ухвалення рішення по суті, а тому ґрунтується лише на його припущенні щодо обставин складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (пункти 1-3 ч.4 ст.126 ГПК). 
40.          У зв`язку з цим існує ризик, що заявлений відповідачем та визначений судом в ухвалі розмір забезпечення витрат на правничу допомогу, буде істотно завищеним. 
41.          Несплата зазначеної суми матиме наслідком залишення позову без розгляду на підставі клопотання відповідача. 
42.          Тому відповідач, як особа, яка не є зацікавленою у задоволенні позову, може свідомо заявити необґрунтовано великий розмір забезпечення. З аналізу наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень про забезпечення/вімову у забезпеченні судових витрат (витрат на правничу допомогу) вбачається, що відповідачі просили суд забезпечити витрати в у розмірі від 9 000,00 до 169 000,00 грн. При цьому суди, за загальним правилом,  ухвалювали рішення про забезпечння витрат у розмірі до 20 000 грн і відмовляли відповідачам, якщо заявлена сума витрат перевищувала цей поріг. 
43.          Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, звертаючись до суду з позовною заявою для захисту своїх порушених прав або законних інтересів, зобов`язаний сплатити судовий збір, тобто вже несе певний майновий тягар. Також позивач, як правило, несе витрати на правничу допомогу (послуги адвоката, що надаються йому для здійснення представництва в суді), що також є додатковим майновим тягарем. Вимога суду про забезпечення витрат іншої сторони на правничу допомогу може стати надмірним для позивача тягарем, який значно ускладнить або навіть унеможливить захист прав та законних інтересів позивача.
44.          Неможливість перегляду ухвали суду судом вищої інстанції може призвести до порушення прав позивачів на справедливий суд, а саме на ефективний судовий захист, оскільки фактично унеможливлює розгляд справи по суті та ухвалення остаточного судового рішення.
45.          Так, відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
46.          Зазначеній конституційній нормі кореспондують положення ч.1 ст.6 Конвенції, що передбачає право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
47.          Вказана норма означає, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним. Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права (пункти 36, 38 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Белле проти Франції", заява №23805/94). При цьому ефективне право на суд включає не лише право звертатися до суду, а також право на вирішення спору судом (п.25 рішення ЄСПЛ у справі "Кутіч проти Хорватії", заява №48778/99). 
48.          І хоча ЄСПЛ наголошує, що право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежене рішеннями суду (п.38 рішення "Голдер проти Сполученого Королівства", заява 4451/70), однак застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Обмеження не входить у сферу застосування ч.1 ст.6 Конвенції, якщо не переслідує "законну мету" і якщо відсутнє "пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою" (рішення ЄСПЛ у справах "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (п.57, заява №32555/96), "Файєд проти Сполученого Королівства" (п.65, заява №17101/90), "Марковіч та інші проти Італії" (п.99, заява № 1398/03) тощо). 
49.          З наведеного вбачається, що неможливість позивачем оскаржити ухвалу про забезпечення судових витрат разом з ухвалою про залишення позову без розгляду, постановленої судом у зв`язку з тим, що позивач не вніс на депозитний рахунок суду суму такого забезпечення, може призвести до відсутності ефективного захисту позивачем своїх прав, для чого він і звернувся до суду. Це матиме наслідком порушення права позивача на справедливий судовий розгляд в розумінні ст.55 Конституції України та ч.1 ст.6 Конвенції. 
50.          При цьому з аналізу ухвал, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що суди доволі часто застосовують норму, яка передбачає залишення позову без розгляду у зв`язку з несплатою позивачем суми забезпечення судових витрат (більше 150 ухвал судів господарської та цивільної юрисдикцій). 
51.          Верховний Суд також погоджується з доводами скаржника про існування колізії між окремими положеннями ГПК, що регулюють залишення позову без розгляду у зв`язку з несплатою позивачем суми забезпечення судових витрат. 
52.          Так, ч.6 ст.125 ГПК передбачає, що у разі невнесення у визначений судом строк коштів для забезпечення витрат на професійну правничу допомогу суд за клопотанням відповідача має право залишити позов без розгляду. Тобто вказана норма, можливість залишення позову без розгляду покладає на розсуд суду. 
53.          Натомість, п.5 ч.1 ст.226 ГПК встановлює імперативну вимогу щодо залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду. 
54.          Із зазначеного вбачається існування правової невизначеності щодо тлумачення та застосування норм ГПК стосовно залишення позову без розгляду у зв`язку з несплатою позивачем сум забезпечення судових витрат. 
55.          Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці є допустимим за умови передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права має базуватися на критеріях, які дадуть змогу передбачити юридичні наслідки своєї поведінки (п.3.1 рішення Конституційного Суду України від 29.06.2010 №17-рп/2010). 
56.          ЄСПЛ наголошував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (п.47 рішення "Дія-97" проти України", заява №19164/04). 
57.          Принцип правової визначеності вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їхні рішення не викликали сумнівів (п.61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії", заява №28342/95). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (п.123 рішення у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії", заява№ 76943/11).
58.          Тому існування правової невизначеності в частині неоднозначного тлумачення та застосування норм ч.6 ст.125 і п.5 ч.1 ст.226 ГПК має наслідком неможливість позивача передбачити юридичні наслідки своєї поведінки (несплати суми забезпечення судових витрат): безумовне залишення позову без розгляду бо ж існування вірогідності, що суд під час постановлення відповідної ухвали врахує доводи позивача про недоцільність або відсутність об`єктивної можливості сплатити суму зобов`язання. Така ситуація фактично ставить під сумнів можливість реалізації позивачем права на ефективний судовий розгляд.
59. Отже, на переконання колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справа №910/13136/20 містить виключну правову проблему, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про необхідність передати цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч.5 ст.302 ГПК. 
Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
У Х В А Л И В: 
Справу №910/13136/20 разом із касаційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями "Бі енд Пі, ЛТД" у формі товариства з обмеженою відповідальністю та Компанії "Бош Інтернешнл Інк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2021 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                О. Кібенко

Судді                                                                                          Н. Губенко

                                                                                                              О. Кролевець