ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/335/21	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Колоколова С.І.
суддів: Головея В.М., Разюк Г.П.
секретар судового засідання: Глущенко Т.А.
за участю представників сторін:
від позивача  -  не з`явився;
від відповідача  - Асьонов М.В., витяг з ЄДР; паспорт серія НОМЕР_1   ,  дата видачі: 09.06.00.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія  “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Южно-Українська АЕС”  Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”
на рішення Господарського суду Миколаївської області від „30” червня 2021р., повний текст якого складено та підписано „12” липня 2021р.
у справі № 915/335/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельно виробниче підприємство “МАКСУС” 
до відповідача: Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія  “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Южно-Українська АЕС”  Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”
про стягнення 936780,57 грн. , -
головуючий суддя – Семенчук Н.О.
місце прийняття рішення: Господарський суд Миколаївської  області          

          Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. 
          В судовому засіданні  07.10.2021 згідно ст.233  ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.          

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Торгівельно виробниче підприємство “МАКСУС” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія  “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Южно-Українська АЕС”  Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, в якій просило суд стягнути з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія  “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Южно-Українська 
АЕС”  Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельно виробниче підприємство “МАКСУС” суму заборгованості у розмірі 936780,57 грн., з яких: 869608,50 грн. – сума основного боргу,  13693,58 грн. – 3% річних, 53478,49 грн. – інфляційні втрати. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором на постачання товару №53-123-01-20-06362 від 27.04.2020 року в частині повного та своєчасного розрахунку за отриманий товар.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 30.06.2021 у справі №915/335/21 (суддя Семенчук Н.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"  в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельно виробниче підприємство “МАКСУС”: 869608,50 грн. – основний борг, 12329,53 грн. – 3% річних, 48886,04 грн. – інфляційні втрати,  13911,19 грн. – судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.          Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару, з огляду на що дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. При цьому, здійснивши перерахунок за допомогою програми “IpLex” заявлених до стягнення позивачем 3% річних та інфляційних нарахувань, дійшов висновку про помилковість розрахунку інфляційних втрат, з огляду на що задовольнив позовні вимоги в цій частині частково.
Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"  в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"  звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.06.2021 у справі №915/335/21 частково та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 10086,76 грн. та інфляційні втрати у розмірі 39  792,04 грн., судовий збір стягнути пропорційно задоволеним вимогам.
Апелянт не погоджується з прийнятим рішенням Господарського суду Миколаївської області від 30.06.2021 року у справі №915/335/21 в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, та вважає його незаконним і таким, що піддягає частковому скасуванню з наступних підстав:
- судом порушені норми процесуального права;
- судом неповністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи.
Так, скаржник зазначає, що судом першої інстанції при винесені рішення, поза увагою залишились заперечення та аргументи відповідача, чим на думку апелянта порушено принципи рівності сторін та змагальності судового процесу, закріпленого ст. 129 Конституції України.
По-перше, судом першої інстанції було залишено поза увагою та не надана належна правова оцінка аргументам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву щодо терміну (дати) з якою пов`язаний початок нарахування інфляційних та 3% річних за Договором.
Позиція відповідача щодо становлення періоду розрахунку за поставлений товар (з моменту виконання постачальником останньої умови в договорі) та встановлення відповідальності за порушення терміну оплати (починаючи з наступного дня після закінчення встановленого терміну на оплату) підтверджується практикою господарського суду Миколаївської області: справа №910/14853/20 суддя Павленко Є.В., справа №915/1415/20, суддя Олейняш Е.М., справа №915/1418/20 суддя Мавродієва М.В.
Отже на думку апелянта, суд першої інстанції не прийняв доводів відповідача та дійшов хибного висновку, що відповідачем не подано суду доказів на які він посилається у відзиві на позовну заяву.          Крім того, апелянт зазначає, що на адресу відповідача не направлялись додаткові пояснення позивача, отже, відповідач не знав про їх існування та був позбавлений можливості спростувати доводи позивача та надати додаткові докази на їх підтвердження.
Суд в порушення ст. 166 ГПК України не з`ясував чи направлялись ці додаткові пояснення іншій стороні, а долучив їх до матеріалів справи та прийняв до уваги при винесенні рішення.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія  “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Южно-Українська АЕС” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на рішення Господарського суду Миколаївської області від „30” червня 2021р. у справі №915/335/21; призначено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія  “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Южно-Українська АЕС” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” до розгляду на 07 жовтня 2021 року об 11:00 год.
16.08.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельно виробниче підприємство “МАКСУС”  до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній визнав апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі, просив рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.06.2021 у справі №915/335/21 скасувати частково в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 12  329,53 грн. та інфляційних втрат у розмірі 48 886,04 грн. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"  в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСУС» 3% річних у розмірі 10  086,76 грн. та інфляційні втрати у розмірі 39  792,04 грн. В решті рішення господарського суду Миколаївської області від 30.06.2021 у справі №915/335/21 залишити без змін.
В судовому засіданні 07.10.21, представник відповідача підтримав свої доводи щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, строк розгляду апеляційної скарги закінчився, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, яка з`явилася до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція», підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.07.2021 року у справі №915/415/21 підлягає частковому скасуванню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 27.04.2020 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція», як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю “Торгівельно виробниче підприємство “МАКСУС”, як постачальником, був укладений договір на постачання товару № 53-123-01-20-62 відповідно до якого постачальник зобов`язався передати покупцю, а покупець прийняв на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар - код CPV 39220000-0 по ДК 021:2015 - Кухонне приладдя, товари для дому та господарства і приладдя для закладів громадського харчування (Господарські товари) (далі – товар), у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1 (Додаток до Договору №1), що є невід`ємною частиною цього Договору. Рік виготовлення товару – не раніше 2019 року (п. 1.1 Договору).
Згідно з п. 2.1. договору загальна вартість товару є твердою та складає: разом: 724673,75 грн. без ПДВ; крім того ПДВ 20 %: 144934,75 грн.; всього з ПДВ: 869608,50 грн.
Пунктом 2.2. договору сторони узгодили, що за даним договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації № 1 (Додаток до договору № 1) та виконання постачальником умов п.п. 3.2, 5.1 цього договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується.
Відповідно до п. 3.1. договору постачання здійснюється на протязі 60 днів з дати публікації договору в системі ProZorro, але не пізніше 30.11.2020, на умовах: DDP м.Южноукраїнськ, Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП «Складське господарство» відповідно до Правил Інкотермс-2010, з обов`язковою присутністю представника постачальника.
З товаром постачальник надає покупцю: видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно (для платників ПДВ); електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановлену чинним законодавством порядку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про довірчі послуги» у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН; документ, підтверджуючий якість товару (оригінал або копію, завірену мокрою печаткою постачальника) або копію висновку державної санітарно-епідемологічної експертизи, завірену мокрою печаткою постачальника або гарантійний лист постачальник(п. 3.2. договору).
Згідно з п. 3.3. договору датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.
Відповідно до п. 4.1. договору у разі порушення зобов`язань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, постачальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожен день прострочення. Крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів постачальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 7 % від вартості непоставленого товару.
Приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкції П-6 «Про порядок приймання продукції по кількості» і П-7 «Про порядок приймання продукції по якості», СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС» (п. 5.1 договору).
За умовами п. 7.1. договору сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором унаслідок форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили, такі, як: повені, землетруси, пожежі, інші стихійні лиха, а також війни, воєнні дії), а також дій органів законодавчої, виконавчої влади і підлеглих їм органів, що вступили в силу після укладення даного договору. Якщо будь-які з таких обставин безпосередньо вплинули на виконання зобов`язань у термін, встановлений у договорі, то цей термін відсувається відповідно до часу дії відповідної обставини.
Всі спори і розбіжності, які можуть виникнути з цього договору або у зв`язку з ним, будуть вирішуватись сторонами згідно претензійного порядку. Сторона, яка порушила права і законні інтереси іншої сторони, зобов`язана поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову (п. 8.1. договору).
Згідно з п. 12.1., 12.2., 12.3 договору договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами, та скріплення печаткою, дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього договору, та закінчується 31.12.2021 року, закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії терміну цього договору, та виконання діючих зобов`язань.
Також 27.04.2020 року між сторонами також була погоджена та підписана Специфікація № 1 на суму 869  608,50 грн., яка є додатком № 1 до договору № 53-123-01-20-06362 від 27.04.2020 року.
Договір зі Специфікацією до нього скріплені підписами уповноважених осіб та печатками обох сторін, укладені без заперечень та зауважень.
В подальшому, на виконання умов вищенаведеного договору Товариство з обмеженою відповідальністю “Торгівельно виробниче підприємство “МАКСУС” поставило Відокремленому підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція», а останній прийняв у власність товар на загальну суму 869608,50 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних:
-          видатковою накладною №РН-0000622 від 21.07.2020 на суму 4881,60 грн. з ПДВ (а.с. 75), відповідно до якої постачання відбулося 21.07.2020 року, що підтверджується відбитком штампу Южноукраїнського відділення ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «Складське господарство», із зазначенням вказаної дати;
-          видатковою накладною №РН-0000623 від 21.07.2020 на суму 825050,70 грн. з ПДВ (а.с. 76-77), відповідно до якої постачання відбулося 21.07.2020 року, що підтверджується відбитком штампу Южноукраїнського відділення ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «Складське господарство», із зазначенням вказаної дати;
-          видатковою накладною №РН-0000634 від 23.07.2020 на суму 5027,40 грн. з ПДВ (а.с. 78), відповідно до якої постачання відбулося 24.07.2020 року, що підтверджується відбитком штампу Южноукраїнського відділення ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «Складське господарство», із зазначенням вказаної дати; 
-          видатковою накладною №РН-0000635 від 23.07.2020 на суму 23954,40 грн. з ПДВ (а.с. 79), відповідно до якої постачання відбулося 24.07.2020 року, що підтверджується відбитком штампу Южноукраїнського відділення ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «Складське господарство», із зазначенням вказаної дати; 
-          видатковою накладною №РН-0000636 від 23.07.2020 на суму 10694,40 грн. з ПДВ (а.с. 80), відповідно до якої постачання відбулося 24.07.2020 року, що підтверджується відбитком штампу Южноукраїнського відділення ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «Складське господарство», із зазначенням вказаної дати.
Позивачем направлено на адресу відповідача претензію №785 від 16.11.2020 про стягнення суми основного боргу, інфляційних втрат та 3 % річних. Направлення претензії відповідачу підтверджується наявними в матеріалах справи накладною АТ “Укрпошта” №0209421507712 від 16.11.2020; фіскальним чеком №3000450497, описом вкладення у цінний лист, а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 85-93).
У відповіді №07/19709 від 25.11.2020 на претензію №785 від 16.11.2020 відповідач зазначив, що у зв`язку із значним зростанням простроченої заборгованості ДП “Гарантовий покупець” перед відповідачем, суттєвим зменшенням обсягу відпуску електроенергії виникла фінансова криза неплатежів (а.с. 94).
Позивачем направлено відповідачу лист №100 від 04.03.2021 про зміни банківських реквізитів (а.с. 95-96).
Крім того, матеріали справи містять лист №05/2224 від 08.02.2021 відповідача про направлення акту звіряння розрахунків. До листа додано додаток, а саме, акт звірки, відповідно до якого станом на 31.12.2020 заборгованість відповідача перед позивачем становить 869668,50 грн. (а.с. 97-98).    
Позивач вказує, що на дату подання позову, вартість поставленого товару відповідачем не оплачена.          
Крім того, оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати поставленого товару у зазначений строк, він зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати.
Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Рішення Господарського суду Миколаївської області 30.06.2021 по справі №915/335/21 в частині задоволених позовних вимог про стягнення основного боргу не оскаржується, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не переглядається.
Стосовно рішення місцевого господарського суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення  3 % річних у сумі 12329,53 грн. та інфляційних втрат у розмірі 48886,04 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
При цьому нарахування 3% річних прямо передбачено Цивільним кодексом України та не вимагає додаткового зазначення про можливість такого нарахуванням в господарському договорі, а мод бути нараховано та стягнуто безпосередньо на підставі вищевказаної норми права, з огляду на що доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині судовою колегією до уваги не приймаються.
Проценти, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора у вигляді настання певних негативних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним узятих за договором зобов`язань.
Передбачене законом (ст. 625 Цивільного кодексу України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Інфляційні нарахування це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс.
При зверненні до суду з такими вимогами саме позивач самостійно обирає як суму боргу, так і період нарахування інфляційних (прострочку боржника), оскільки це відноситься до предмету позову, і ці суми та дати можуть не співпадати з повною сумою боргу та повним періодом прострочки. Це є правом кредитора, а суд тільки перевіряє обґрунтованість наданого розрахунку та його відповідність як нормам права, так і конкретним фактичним обставинам кожної справи.
Як зазначалось вище, за даним Договором оплата відбувається на протязі 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації №1 (Додаток до Договору №1) та виконання постачальником умов п.п. 3.2, 5.1 цього Договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується (п. 2.2 Договору).
У відповідності п. 3.2 Договору, з товаром постачальник надає покупцю: 1) видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно (для платників ПДВ); 2) електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановлену чинним законодавством порядку в електронній формі з дотриманням вимог законів України “Про електронні документи та електронний документообіг” та “Про довірчі послуги” у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН; 3) документ, підтверджуючий якість товару (оригінал або копію, завірену мокрою печаткою постачальника) або копію висновку державної санітарно-епідемологічної експертизи, завірену мокрою печаткою постачальника або гарантійний лист постачальника.
Приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкцій П-6 “Про порядок приймання продукції по кількості” і П-7 “Про порядок приймання продукції по якості”, СОУ НАЕК 038:2017 “Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС” (п. 5.1 Договору).
Отже початок перебігу строку на оплату товару починається саме з моменту виконання позивачем усіх визначених пунктом 2.2 Договору умов, а саме, постачання товару згідно специфікації №1, з проходженням поставленої продукції вхідного контролю на ВП ЮУ АЕС та наданням постачальником податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Так, позивачем в даному випадку було заявлено до стягнення з відповідача 3%  річних на загальну суму 13  693,58 грн. та інфляційні втрати у сумі 53748,49 грн.           Судом першої інстанції було здійснено перерахунок заявлених сум, який судовою колегією було перевірено та встановлено його невірність, з огляду на наступне.
Постачання товару за договором, проходження вхідного контролю та реєстрація податкових накладних в ЄРПН відбувалась у наступні строки:

№ п/п	Дата № накладної	Сума грн.. з ПДВ	Дата фактичної поставки (п.2.2 договору)	Дата реєстрації податкової накладної в ЄРПН	Дата проходження ВК  (п.5.1 договору)	Граничний термін оплати за умовами договору п.2.2	
   1	Від 21.07.2020 №РН-0000622	4881,60	21.07.2020	14.08.2020 	28.07.2020	19.10.2020	
   2	Від 21.07.2020 №РН-0000623	825050,70	21.07.2020	20.08.2020	28.07.2020	25.10.2020	
   3	Від 23.07.2020 №РН-0000634	5027,40	24.07.2020	14.08.2020	30.07.2020	19.10.2020	
   4	Від 23.07.2020 №РН-0000635	23954,40	24.07.2020	14.08.2020	30.07.2020	19.10.2020	
   5	Від 23.07.2020 №РН-0000636	10694,40	24.07.2020	14.08.2020	30.07.2020	19.10.2020	

Таким чином, строк на оплату товару з урахуванням виконання Постачальником умов п.п.3.2, 5.1 Договору закінчився у наступний період:
- на суму 44  557,8 грн. за видатковими накладними №РН-0000622 від 21.07.2020, №РН-0000634 від 23.07.2020, №РН-0000635 від 23.07.2020, №РН-0000636 від 23.07.2020 строк на оплату почав свій перебіг з 14.08.2020 (момент остаточного виконання позивачем п. 3.2 в частині реєстрації податкової накладної в ЄРПН) та закінчився 19.10.2020 (після спливу 45 робочих днів на оплату);
- на суму 825  050,70 грн. за видатковою накладною №РН-0000623 від 21.07.2020 строк на оплату почав свій перебіг з 20.08.2020 (момент остаточного виконання позивачем п. 3.2 в частині реєстрації податкової накладної в ЄРПН) та закінчився 25.10.2020 (після спливу 45 робочих днів на оплату).
Колегія суддів з урахуванням п. 2.2 та п.3.3. Договору, здійснено власний перерахунок 3% річних, по кожній видатковій накладній окремо, відповідно до якого розмір 3 % річних склав 10  086,76 грн.
Отже, належний до стягнення розмір 3% річних становить 10 086,76 грн. У задоволенні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 3  606,82 грн. слід відмовити.  
Крім того, позивачем нараховано інфляційні втрати у загальному розмірі 53478,49 грн., які нараховані на заборгованість 869608,50 грн. за період вересень 2020 року – березень 2021.  
Судом апеляційної інстанції здійснено власний перерахунок інфляційних втрат, які нараховані на заборгованість в сумі 869608,50 грн. за період жовтень 2020 року – лютий 2021 року, розмір інфляційних втрат склав 39  792,04 грн. 
У задоволенні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 13  686,45 грн. слід відмовити.  
З урахуванням зазначеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного
господарського суду приходить до висновку, що вимоги відповідача, зазначені 
апеляційній скарзі є обґрунтованими, а рішення Господарського суду  Миколаївської області від 30.06.2021 року у справі № 915/335/21 є таким, що підлягає  частковому скасуванню з викладенням резолютивної частини в редакції постанови апеляційної інстанції.
          Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і  обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм  матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
          Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі  "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).
          Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
          Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.
          Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.
          І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.
          Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.
          Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст.  129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд
   ПОСТАНОВИВ:

           1.Апеляційну скаргу Державного  підприємства  "Національна  атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"   в   особі   Відокремленого підрозділу" Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"  задовольнити.
           2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 30.06.2021р. у справі №915/335/21 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:
          « 1.Позов задовольнити частково.
           2.Стягнути з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; код ЄДРПОУ 24584661) в особі Відокремленого підрозділу “Южноукраїнська АЕС” ДП НАЕК “Енергоатом” (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельно виробниче підприємство “МАКСУС” (02121, м. Київ, вул. Декабристів, 12/37, квартира 301; ЄДРПОУ 38473245): 
          - 869608,50 грн. – основний борг, 
          - 10086,76 грн. – 3% річних, 
          - 39792,04 грн. – інфляційні втрати, 
          - 13792,31 грн. – судовий збір.
           3. В решті позовних вимог відмовити.»
          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельно виробниче підприємство “МАКСУС” на користь Державного  підприємства  "Національна  атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"   в   особі   Відокремленого підрозділу" Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд у розмірі 3405 грн.
          Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази із зазначенням повних реквізитів сторін.
          Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

     Повний текст постанови 
    складено та підписано
   11.10.2021р.
   
Головуючий суддя                                                                           С.І. Колоколов

Суддя                                     В.М. Головей
   
Суддя                                                                                             Г.П. Разюк