Номер провадження: 22-ц/813/6131/21 
Номер справи місцевого суду: 520/9197/15-ц
Головуючий у першій інстанції Бескровний  Я. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Бескровного Я.В.,по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування нотаріальних дій і зобов`язання вчинити певні дії,-
в с т а н о в и в:
У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В. про визнання незаконними та скасування нотаріальних дій і зобов`язання вчинити певні дії, в якому з урахуванням зміни предмету позову просила:
- визнати незаконним вчинення нотаріальної дії приватного нотаріуса щодо нотаріального посвідчення та видачі 14.08.2010 року довіреності від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 ;
- визнати незаконним вчинення нотаріальної дії приватного нотаріуса щодо внесення до Єдиного реєстру довіреностей запис про реєстрацію довіреності;
- зобов`язати приватного нотаріуса внести до Єдиного реєстру довіреностей відомості щодо вилучення запису про довіреність.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що їй стало відомо, про те, що на підставі довіреності від 14.08.2010р. посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. та зареєстрованою у реєстрі за № 44, вона уповноважила свого сина ОСОБА_3 розпоряджатися всім її майном.
Також їй стало відомо про те, що її син ОСОБА_3 19.08.2010р. від її імені уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності.
Однак, вказану довіреність від 14.08.2010р. вона не підписувала, так як підстав для її видачі у неї не було, також не мала наміру продавати квартиру, оскільки іншого місця проживання у неї не має та спірна квартира є її єдиною власністю.
Судом до участі у справі в якості третіх осіб були залучені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2020 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в який просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу апелянт зазначає, що висновки суду про те, що при призначені експертизи та проведенні експертиз не було додержано вимоги законодавства не відповідають фактичним обставинам справи, так як для проведення експертизи була надані всі належні документи. Також не відповідають вимогам закону висновок суду про те, що ордер, договір про надання правової допомоги та застереження на ордері не були легалізованими.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_5 , представник ОСОБА_4 зазначає, що апеляційна скарга не містить обґрунтувань, які б спростували факти, якими суд обґрунтував судове рішення, у зв`язку з чим просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судове засідання, призначене на 29 вересня 2021 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В., ОСОБА_3 не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 23-25 т. 4).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Лещенко А.В., представника ОСОБА_2 , адвоката Голоденко М.Ю., представника ОСОБА_4 , доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2020 року не повною мірою відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Звертаючись до суду з позовом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В., ОСОБА_2 просила визнати незаконним вчинення нотаріальної дії приватного нотаріуса щодо нотаріального посвідчення та видачі 14.08.2010 року довіреності від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 ;
- визнати незаконним вчинення нотаріальної дії приватного нотаріуса щодо внесення до Єдиного реєстру довіреностей запис про реєстрацію довіреності;
- зобов`язати приватного нотаріуса внести до Єдиного реєстру довіреностей відомості щодо вилучення запису про довіреність.
Позивачка в своєму позові зазначила, що їй стало відомо, про те, що на підставі довіреності від 14.08.2010р. посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. та зареєстрованою у реєстрі за № 44, вона уповноважила свого сина ОСОБА_3 розпоряджатися всім її майном.
Також їй стало відомо про те, що її син ОСОБА_3 19.08.2010р. від її імені уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності.
Однак, вказану довіреність від 14.08.2010р. вона не підписувала, так як підстав для її видачі у неї не було, також не мала наміру продавати квартиру, оскільки іншого місця проживання у неї не має та спірна квартира є її єдиною власністю.
Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до статті 50 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон України «Про нотаріат») нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Апеляційний суд зазначає, що законодавець передбачає можливість оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, нотаріальних актів до суду (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). У такому разі позовні вимоги можуть бути пред`явлені безпосередньо до нотаріуса.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може привести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.
У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.
Колегія суддів зазначає, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи неналежного відповідача поставляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Колегія суддів, звертає увагу на те, що ОСОБА_2 звертаючись до суду, обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що єдиним правильним та ефективним засобом захисту її порушених прав є скасування нотаріальних дій, пов`язаних із посвідченням відповідної довіреності, адже витребування майна та визнання права власності на нього, поряд з визнанням договорів недійсними,є похідними від спростування факту підписання довіреності. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2021 року в справі № 227/5540/18 (провадження № 61-3521св20) вказано, що «нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних цій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення».
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не відкриття провадження.
Колегія суддів зазначає, якщо право позивача оспорюється іншими учасниками конкретних цивільних правовідносин, які вважають, що вчинення чи невчинення певної нотаріальної дії вплине на їх права та обов`язки, такий спір підлягає вирішенню саме між особою, яка безпосередньо брала участь у нотаріальному процесі, та особою, яка оспорює права, що виникають на підставі вчиненої нотаріальної дії.
Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.
У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі відповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.
Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.
Враховуючи зміст, характер відносин між учасниками справи та встановлені судами обставини справи, апеляційний суд зазначає, що спір стосовно видачі довіреності, на підставі якої в подальшому був укладений договір купівлі-продажу, виник, між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також ОСОБА_6 .
Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18) (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18) (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18) (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) (пункт 75)).
Суд апеляційної інстанції з урахуванням встановлених обставин, прийшов до висновку про необхідність відмови ОСОБА_2 з підстав того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки нотаріус не є відповідачем у справах, в яких виникають спори між учасниками цивільних відносин, пов`язаних з певною нотаріальною дією.
Аналогічна правова позиці викладена Верховним Судом у постанові по справі № 761/40184/16-ц від 30 червня 2021 року.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , про порушення норм процесуального права є частково обґрунтованими, оскільки справа розглянута за відсутності належних відповідачів, розгляд справи якої впливає на їх права та обов`язки, тому колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення суду, зазначивши єдину підставу для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 не залучення до участі у справі в якості відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не мають правового значення, оскільки без залучення до участі у справі належних відповідачів, не можливо вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення чи відмову в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог. 
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам законодавства та підлягає зміні з відмовою у задоволенні позовних вимог з  інших підстав.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2020 року - змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В решті рішення - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 11 жовтня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра