ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/11214/19                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року                                                                              м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача Кузьменка В.В.,
                                     суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,
          за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,
                                                            
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2021 року, 

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2019 року, в якій просив:
- скасувати за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2019 по справі №640/11214/19;
- ухвалити нове рішення про визнання протиправною та скасування відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, оформлену листом № 103498/03 від 16.05.2019, та зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років за його заявою від 04.03.2019.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2019 року в адміністративній справі № 640/11214/19. Залишено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року в силі.
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. 
Також вказано, що відступ Верховного Суду від правового висновку, висловленого раніше, свідчить про те, що держава визнає, що мала місце помилка в інших судових справах, що свідчить про порушення прав та інтересів, зокрема, апелянта, а відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 308  КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року в адміністративній справі за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач у своїй заяві про перегляд рішення суду від 23.10.2019 року, не можуть бути нововиявленими, а отже не є підставою для здійснення такого перегляду.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років, оформлене листом № 103498/03 від 16.05.2019;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві прийняти нове рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років за його заявою від 04.03.2019, врахувавши, що на дату звільнення 27.07.2015 ОСОБА_1 має вислугу років у пільговому обчисленні 23 роки та 21 день.
Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що позивач має спеціальне звання "майор" та вислугу років у календарному обчислені: 16 років 4 місяців 21 день та у пільговому - 23 роки 21 день, що, на його думку, дає право на призначення пенсії за вислугу років. Втім, відповідачем за результатами його звернення було відмовлено позивачеві у призначенні пенсії, з підстав відсутності достатньої кількості календарної вислуги років для її призначення. Позивач вказав, що ГУ ПФУ у м. Києві формально підійшло до призначення йому пенсії та не врахувало пільгове обчислення його вислуги років.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2019 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2019 року залишено без змін.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05.03.2020 у відкритті касаційного провадження було відмовлено.
Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, позивач як на підставу для такого перегляду посилався на те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року, яким позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог, ґрунтувалось на правових висновках Касаційного адміністративного суду щодо застосування положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІ1 (далі Закон № 2262), викладених в постановах по справах № 295/6301/17 та № 725/1959/17 (також застосованих в подібних справах №761/14626/17, №1840/3347/18).
При цьому, зазначено, що 03.03.2021 року Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду прийняв постанову по іншій справі - № 805/3923/18-а, в якій відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року в справі № 295/6301/17 та від 19 вересня 2018 року в справі №725/1959/17.
Верховний Суд в цій постанові від 03.03.2021 по справі № 805/3923/1 8-а зазначив про неправильність попереднього висновку, що для набуття права на призначення пенсії за вислугу років визначальною є саме календарна вислуга років. Цей висновок грунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.
А тому, на думку позивача, нововиявленою обставиною, якою обґрунтовується вимога про перегляд рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2019 є ухвалення 03.03.2021 Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду постанови по справі № 805/3923/18-а, якою цей суд відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2018 року в справі №295/6301/17 та від 19 вересня 2018 року в справі № 725/1959/17.
Надаючи правову оцінку викладеним обставинам справи та доводам заявника, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що спричинили ухвалення незаконного рішення у цій справі; 
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення.        
При цьому необхідними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи.
Отже, під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.
Частиною четвертою  статті 361 КАС України  визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Не відносяться до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи.
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Європейський суд з прав людини у п. 40 рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
Крім того, у пп. 27, 28 рішення від 18.11.2004 року у справі «Pravednaya v. Russia» вказано, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя.
Відтак, необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.
Ознаку «не були і не могли бути відомі особі» слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.
Колегія суддів зазначає, що в якості нововиявленої обставини, яка на думку заявника, є підставою для скасування рішення суду від 23.10.2019 року є ухвалення 03.03.2021 року Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду постанови по справі № 805/3923/18-а, якою суд відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2018 року в справі №295/6301/17 та від 19 вересня 2018 року в справі № 725/1959/17.
Тобто, позивач нововиявленою обставиною вважає постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 року по справі № 805/3923/18-а, прийняту у правовідносинах, що є подібними до його позовних вимог.
При цьому, не є нововиявленою обставина, яка виявлена після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок у тлумаченні правових норм, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, яка існувала на час вирішення справи, але про існування якої заявнику стало відомо після ухвалення судового рішення.
Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що обставини, на які посилається позивач у своїй заяві про перегляд рішення суду не можуть бути визнані нововиявленими, адже не існували на час ухвалення рішення суду по суті спору.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення без задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року, з чим погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, 

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко

                                                                                                    О. М. Ганечко

Повний текст виготовлено 03.11.2021.