ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2021 року          м.Дніпро         Справа №  904/141/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)
суддів: Антоніка С.Г., Іванова О.Г.
при секретарі судового засідання Ковзикові В.Ю.

Представники сторін:
від позивача: Русанова В.В., довіреність №406 від 15.06.2021 р., адвокат;
від відповідача: Іпатов А.В., довіреність №7 від 01.04.2021 р., адвокат;
від третьої особи: Мкртчян О.О., довіреність №3163 від 07.12.2020р., представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціальної політики Нікопольської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 (повний текст складено та підписано 02.06.2021 суддя Назаренко Н.Г.) у справі №904/141/20

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро 
до Управління соціальної політики Нікопольської міської ради, м. Нікополь, Дніпропетровська область 
третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - Нікопольська міська рада
про стягнення збитків за пільгові перевезення громадян у сумі 4 206 947,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління соціальної політики Нікопольської міської ради про стягнення збитків за пільгові перевезення громадян у сумі 4 206 947,83 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 у справі №904/141/20 позов задоволено. Стягнуто з Управління соціальної політики Нікопольської міської ради на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" збитки за пільгове перевезення пасажирів у розмірі 4 206 947,83 грн. та 63 104,22 грн. - витрат по сплаті судового збору 

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням, Управління соціальної політики Нікопольської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:
- До сшрних правовщносин судом застосовано норми ст. 89 Бюджетного кодексу Украши, які на момент виникнення спірних правовідносин втратили силу (не діяли).
- До спірних правовідносин судом застосовано норми статті 102 Бюджетного кодексу України, які не підлягають застосуванню, осюльки вони не врегульовують питания видатків місцевого бюджету, пов`язаних з компенсацією за пільговий проїзд окремих категорій громадян.
- Судом застосовано норми Порядку фінансування видатків мкцевих бюджетів на здійснення заходів  з виконання державних програм соціального захисту населения за рахунок субвенцій  з державного бюджету, затвердженого постановою Кабинету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256, який не підлягає застосуванню.
- Судом неправильно застосовані положення ч. 6 ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» не застосовані положення п.п.е) п. 9 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України.
- Судом неправильно застосовані положения Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1359 від 16.12.2009 року.
- Судом не перевірено розмір збитків, що заявляється Позивачем до стягнення з Відповідача.
- Суд першої інстанції прийняв судове ршення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до Положення про управління соціальної політики Нікопольської міської ради (а.с. 91-93), яке затверджене рішенням міської ради № 56-42/VІІ вщ 30.11.2018 року управління є виконавчим органом Нікопольської міської ради у сфері реалізації державної соціальної политики з питань забезпечення соціально незахищених громадян на території міста.
Управління підппорядковане, підзвітне і підконтрольне Нікопольській міській раді, її виконавчому комітету, міському голові, заступнику міського голови згідно розподілу функціональних повноважень, керуючому справами виконкому.
Управління повністю утримується за рахунок коштів місцевого бюджету.
У зв`язку з цим, питания щодо виділення коштів з місцевого бюджету на погашения заборгованості за судовим рішенням буде вирішуватися Нікопольською міською радою за рахунок коштів місцевого бюджету.

Нікопольська міська рада у своїх поясненнях підтримала вимоги апеляційної скарги та просила, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 у справі №904/141/20 сксувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Обгрунтовуючи свої доводи виходила з наступного:
- а ні Відповідачем і ні його засновником - Нікопольською міською радою не приймалось жодного рішення стосовно введення відповідних пільг під час користування послугами залізничного транспорту.
- будь-яке стягнення з Відповідача коштів на підставі саме ст. 91 Бюджетного кодексу України є протиправним.
- обсяги перевезень пільгових категорій громадян та відповідно нараховані суми є неправдивими, а тому не можуть бути стягнуті в розмірі, що заявляється AT «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» структурного підрозділу «Криворізької дирекції залізничних перевезень».

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Відзив Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на апеляційну скаргу Управління соціальної політики Нікопольської міської ради не приймається судом апеляційної інстанції до уваги, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження від 05.07.2021 надано позивачу можливість протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження надати до суду: відзив на апеляційну скаргу; заперечення щодо заяв та клопотань, поданих разом з апеляційною скаргою; власні заяви, клопотання відповідно до ст.ст. 38, 169, 170 Господарського процесуального кодексу України, додаткові докази та обґрунтування щодо неможливості надати їх до суду першої інстанції.
Вказаний відзив надійшов до суду апеляційної цнстанції 29.07.2021 про що свідчить відтиск штампу канцелярії суду (т.2 а.с. 186).
Заявлене позивачем клопотання про продовження строку для надання відзиву до 30.07.2021 не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч.1 ст 251 Господарського процесуального кодексу україни відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвалу про відкриття апеляційного провадження отримано скаржником 05.07.2021 про свідчить довідка про доставку електронного листа (т.2 а.с. 183), отже граничним терміном для подачі відзиву було 20.07.2021.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління соціальної політики Нікопольської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 у справі №904/141/20. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 19.08.2021 о 12:00 годин
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Паруснікова Ю.Б. на підставі розпорядження керівника апарату суду №2390/21 від 19.08.2021,  проведено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2021 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Антоніка С.Г., Іванов О.Г.
Ухвалою суду від 19.08.2021 вищезазначеною колегією суддів справу №904/141/20 прийнято до свого провадження.
Разом з апеляційною скаргою до суду надійшло клопотання скаржника про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - Нікопольської міської ради.
Ухвалою суду від 19.08.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 29.09.2021 на 12:20 годин. Залучено до участі у справі Нікопольську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача. Зобов`язано Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" копію позовної заяви з додатками у справі №904/141/20 докази чого надати суду. Зобов`язано Управління соціальної політики Нікопольської міської ради копію апеляційної скарги з додатками у справі №904/141/20 докази чого надати суду.
27.09.2021 від Нікопольської міської ради надійшли письмові пояснення по справі, в яких третя соба, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача просила суд, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 у справі №904/141/20 скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. При цьому підтримавши доводи, викладені в апеляційній скарзі Управління соціальної політики Нікопольської міської ради.
29.09.2021 у судовому засіданні, за участю представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

08.02.2017 між Публічним акціонерним товариство "Українська залізниця" (далі - позивач, перевізник) та Управлінням праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради (далі - відповідач, платник) укладено договір № 784 ПР/ДН-2-17762/НЮдч на відшкодування витрат за пільговий проїзд (приміське сполучення), наданий громадянам пільгової категорії (далі - Договір).
Відповідно до облікової форми сума за фактичну кількість перевезених пільговиків за період січень-грудень 2017 року склала 5 406 947,83 грн., а саме: за січень 2017 року - 165 304,56 грн., за лютий 2017 року 209 417,10 грн., за березень 2017 року - 388 164,38 грн., за квітень 2017 року - 350 795,86 грн., за травень 2017 року - 587 340,51 грн., за червень 2017 року - 620 799,38 грн., за липень 2017 року - 611 901,82 грн., за серпень 2017 року - 609 299,82 грн., за вересень 2017 року - 569 925,43 грн. , за жовтень 2017 року - 573 177,43 грн., за листопад 2017 року – 388 794,76 грн., за грудень 2017 року - 332 026,78 грн. 
Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами про відшкодування залізниці суми збитків, проте відповідач відмовив Позивачу, посилаючись на той факт, що в Законі України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» відповідні видатки у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам не передбачені.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
08.02.2017 між Публічним акціонерним товариство "Українська залізниця" та Управлінням праці та соціального захисту населення Нікопольської   міської ради укладено договір № 784 ПР/ДН-2-17762/НЮдч на відшкодування витрат за пільговий проїзд (приміське   сполучення), наданий  громадянам пільгової  категорії.
Як визначено у п. 1.1 договору, Платник зобов`язується відшкодовувати витрати перевізника за пільговий проїзд (приміське сполучення, наданий громадянам пільгової категорії відповідно до чинного законодавства , шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника послуг. Фінансування зазначених видатків проводиться з місцевого бюджету відповідно до Програми соціального захисту населення міста Нікополя на 2016-2016 роки «Турбота», затвердженої рішенням Нікопольської міської ради від 25.12.2015 № 6-2/VII та заходів на 2017 рік до Програми соціального захисту населення міста Нікополя на 2016-2018 роки «Турбота», затверджених рішенням Нікопольської міської ради від 27.01.2017 № 64-16/VII, у межах обсягів, затверджених у місцевому бюджеті на зазначені цілі, та згідно Бюджетного кодексу України, постанов Кабінету Міністрів України від 16.122.2009 № 1359 (п.1.1. договору).
У п. 1.2 договору передбачено, що сума договору на 2017 рік становить  1 200 000,00 грн. Сума договору є твердою.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1359 від 16.12.2009 щомісяця залізниця не пізніше ніж 15 числа місяця, наступного за звітним подає відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, облікові форми (п. 2.1.2 договору).
Пунктом 2.1. договору встановлено, що розрахунки за договору проводяться згідно з щомісячним розписом асигнувань місцевого бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідного бюджету щодо пільг.
Перевізник не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подає платнику рахунок на суму, яка підлягає відшкодуванню (компенсації), та облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджету відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 № 1359 та підписує з Платником акти звіряння розрахунків за формулою « 3-пільга», Затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.03.2003 № 83 (п. 2.2. договору). 
Згідно п. 2.3. договору платник здійснює розрахунки з перевізником при надходженні фінансування з місцевого бюджету на власний рахунок в повному обсязі від потреби.
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Сторони цього договору домовилися, що відповідно до ст. 631 ЦК України, умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення і діють з 01.01.2017 по 31.12.2017 включно (п. 4.1. договору).
На виконання умов договору позивачем складено щомісячні облікові форми за фактичну кількість перевезених пільговиків, яка  за період січень-грудень 2017 року склала 5 406 947,83 грн., в тому числі: за січень 2017 року - 165 304,56 грн., за лютий 2017 року 209 417,10 грн., за березень 2017 року - 388 164,38 грн., за квітень 2017 року - 350 795,86 грн., за травень 2017 року - 587 340,51 грн., за червень 2017 року - 620 799,38 грн., за липень 2017 року - 611 901,82 грн., за серпень 2017 року - 609 299,82 грн., за вересень 2017 року - 569 925,43 грн. , за жовтень 2017 року - 573 177,43 грн., за листопад 2017 року – 388 794,76 грн., за грудень 2017 року - 332 026,78 грн.   
За 12 місяців 2017 року Управлінням позивачу компенсовано 1  200  000,00 грн. Розмір здійснених оплат за 2017 рік сторонами не заперечувалось.
Несплата відповідачем 4  206  947,83 грн компенсацій витрат за пільгові перевезення окремих категорій громадян стала підставою звернення позивача з позовом до суду.
За змістом пунктів 1, 6 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо визначаються виключно законами України.
Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".
Статтею 19 вказаного закону визначено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угода про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12 березня 1993 року, Законами України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України "Про залізничний транспорт" для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.
Норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.
За змістом статей 89, 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги в частині неправильного застосування судом першої інстанції норм статті 89,102 Бюджетного кодексу України, які скаржником помилково вважаються такими, що не підлягають застосуванню.
Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв`язку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету". Відповідно до пункту 3 вказаного порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.
Отже, розпорядником коштів бюджетного фінансування вказаних соціальних пільг у м. Нікополь Дніпропетровської області є Управлінням праці і соціального захисту населення Нікопольської міської ради, а відшкодування витрат, понесених внаслідок пільгового перевезення, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.
Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюється за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, а також субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 № 1359 "Про затвердження Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян".
В пунктах 3 - 5, 7 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян встановлено, що облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки); сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг; інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності. Сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.
Згідно з пунктами 9 - 11 вказаного порядку на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом; залізниці не пізніше ніж 15-го числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми; головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.
Вищезазначені нормативні акти покладають на відповідача обов`язок компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані кошти позивачем за перевезення пільгової категорії населення в повному обсязі.
При цьому, подання облікових форм за січень - грудень 2017 року відповідає п. 10 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, а тому такі облікові форми повинні бути прийняті відповідачем та оплачені.
Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницями за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюється за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, а також субвенцій з державного та місцевого бюджетів визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009р. № 1359 «Про затвердження Порядку розрахунків обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян».
Виходячи з положень пунктів 3-5, 7,9,10 Порядку, затвердженого Постановою КМ України № 1359 облік пільгових категорій на залізничному транспортів здійснюється за виданими безкоштовними (пільговими)проїздними документами, які оформлюються на підставі відповідного посвідчення за кожною категорією. Видача проїздних документів здійснюється через автоматизовану систему керування пасажирськими перевезеннями (АСК ПП УЗ) та реєстратори розрахункових операцій «Спекка-00».
Сумма неотриманих доходних надходжень розраховується автоматизовано за кожним пільговим (безкоштовним) квитком у залежності від маршруту прямування згідно з діючими тарифами та включається до місячної  станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий перевізний документ незалежно від місця проживання (навчання) пасажира. 
Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог надані суду першої інстанції щомісячні «ЗАГАЛЬНІ ЗВЕДЕННЯ» сум збитків по рпдніпровській залізниці від продажу безкоштовних квітків пасажирам пільговикам по станціям призначення за січень –грудень 2017 року (т.1 а.с. 167-190).
При цьому, в поясненнях щодо клопотання відповідача щодо витребування документів зазначено, що  щомісячні списки персоніфікованого обліку осіб, які скористалися пільговим проїздом залізничним транспортом приміського сполучення за 2017рік не складалися в зв`язку з тим, що підставою для пільгового перевезення є посвідчення відповідного зразка. Вимагати від пільговика інші документи (паспорт, ІПН та ін.) працівники залізниці не мають права в силу Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010р. № 2297-VI.
Посилання скаржника на відсутність в облікових формах ідентифікуючої інформації щодо осіб, які скористалися пільгами відповідно до Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Кабінетом Міністрів України постановою від 29.01.2003 №117 відхиляється колегією суддів, оскільки надані до суду позивачем щомісячні облікові форми за 2015 рік відповідають затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 № 1359 типовій формі. Внесення додаткової інформації про яку зазначає відповідач затвердженою обліковою формою не передбачено.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.09.2020 у справі № 910/16505/19, згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 ГПК України).
Верховний Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку, що надані позивачем докази на підтвердження розміру заявлених збитків є більш вірогідними ніж відсутність будь – яких доказів на спростування заявлених позовних вимог з боку відповідача.
Відповідно, доводи апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції не перевірено розмір збитків, що заявляються Позивачем до стягнення відхиляються як необгрунтовані
Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України.
Відповідно до приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.
Законодавством не передбачена залежність відшкодування вартість послуг наданих пільговим категоріям громадян від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.
Закон України "Про залізничний транспорт" та Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 27.12.2006 № 1196 не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі № 904/9488/17. Відповідні доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права (постанов Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256, № 1159 від 16.12.2009р. та частини 6 статті 9 Закону України «Про залізничний транспорт» , пп.є)п.9 ч.1 ст.87 Бюджетного кодексу України відхиляються як такі, що не відповідають сталій судовій практиці Верховного Суду.
Також, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00), ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Перевезення пасажирів на пільгових умовах ПАТ "Українська залізниця" виконано не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.
Аргументи скаржника, що між сторонами не було укладено договору на відшкодування вартості пільгового перевезення залізничним транспортом за 2017 рік на спірну суму 4 206 947,83 грн відхиляються колегією суддів апеляційного суду, з огляду на те, що зобов`язання сторін у цій справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегією суддів Центрального апеляційного господарського суду при перегляді рішення суду першої інстанції не встановлено допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а тому Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 у справі №904/141/20 слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 94 657,50 грн. (т.2 а.с.152) покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціальної політики Нікопольської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 у справі №904/141/20 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 у справі №904/141/20 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 94 657,50 грн. покласти на Управління соціальної політики Нікопольської міської ради (5320, м. Нікополь, вул. Отаманська, буд. 2, код ЄДРПОУ 26136955).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 11.10.2021

Головуючий суддя                                                            М.О. Дармін

Суддя                                                                                          С.Г. Антонік

Суддя                                                                                          О.Г. Іванов