ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/66/21  Номер провадження 22-ц/814/2061/21	Головуючий у 1-й інстанції Прасол Я. В.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду
цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – ОСОБА_2 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 03 червня 2021 року (повний текст рішення складено 08 червня 2021 року) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Даний позов обґрунтовано тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву №б/н від 05 липня 2012 року, згідно якої остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Відповідач ОСОБА_1 своїм підписом у вказаній анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява №б/н від 05 липня 2012 разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та АТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг. 
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Однак, всупереч договірним зобов`язанням ОСОБА_1 не погасила у повному розмірі заборгованість за договором про надання банківських послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість.
АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 05 липня 2012 року у розмірі 19605,67 грн станом на 10 листопада 2020 року, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту – 14598,93 грн, в тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту – 0 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту – 14598,93 грн, заборгованість за простроченими відсотками – 5006,74 грн та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 03 червня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номеру від 05 липня 2012 року у розмірі 14598,93 грн – заборгованості за тілом кредиту, станом на 10 листопада 2020 року. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 1565,15 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено, що позичальник ознайомлений з порядком та умовами нарахування і сплати відсотків, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом не підлягають задоволенню.
Вимоги, які зазначені в апеляційній скарзі
З рішенням суду не погодилася  ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Позиція учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 
На думку скаржника, оскаржуване судове рішення є безпідставним та незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права за обставин, які суд вважав встановленими.
Відповідачем зазначається, що між нею та позивачем відсутній кредитний договір, а в 2012 році нею була підписана анкета-заява з метою отримання зарплатних та інших поточних виплат/ коштів.
Також вказує, що поданий екземпляр ОСОБА_1 розрахунок заборгованості через дрібний шрифт неможливо прочитати, що обмежило відповідача подати до суду першої інстанції заперечення щодо нього.
З матеріалів справи вбачається, що позивач змінював кредитний ліміт, однак про вказані дії банку відповідачу не було відомо.
ОСОБА_1 зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк»у 2012 та 2015 роках надавав їй безвідсоткову зворотну фінансову допомогу, однак вона її повернула в обумовлені строки.
Особа, що подала апеляційну скаргу також вказує, що строк позовної давності за пред`явленими банком безпідставними вимогами скінчився задовго до подачі позову.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо розгляду справи без виклику сторін
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що ціна позову становить 19605,67 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 
Встановлені обставини справи
Із матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву № б/н від 05 липня 2012 року (а.с. 16).
З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05 липня 2012 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 , станом на 10 листопада 2020 року відповідач має заборгованість за кредитним договором, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, у розмірі 19605,67 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту – 14598,93 грн, в тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту – 0 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту – 14598,93 грн, заборгованість за простроченими відсотками – 5006,74 грн (а.с. 06-13). 
Позиція апеляційного суду
Щодо стягнення відсотків
Відповідно до частин першої та другої статті207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті1048 ЦК України).
Частиною другою статті1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статтей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відтак, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які додані до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними кошта, та саме у зазначеному в цих документах розмірі і порядках нарахування.
Відтак, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів (довідку) та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» й Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Вищевказана позиція узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Отже, відмовляючи в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що долучений до матеріалів справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не містить підписів позичальника, а тому факт ознайомлення ОСОБА_1 саме з цими Умовами та правилами АТ КБ «Приватбанк» не доведено, внаслідок чого їх неможна вважати частиною кредитного договору.
З матеріалів справи вбачається, що інших документів, які б обумовлювали розмір і порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами та були підписані ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк» не було надано, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами є безпідставними.
Щодо стягнення основної суми заборгованості
Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Виходячи з того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 548/15991/13-ц та постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 361/2385/18-ц.
Разом з тим, звертаючись до суду із цим позовом банк надав суду зокрема анкету-заяву № б/н від 05 липня 2012 року за підписом ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості, виписку по рахунку ОСОБА_1 , довідку про видачу відповідачу кредитних карток із зазначенням строку їх дії, а також довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитних карток, оформлених на ОСОБА_1 .
При цьому, банк стверджував і довів, що згідно виписки по картковим рахункам позичальник ОСОБА_1 , користувалася кредитними коштами та частково виконувала свої зобов`язання щодо їх повернення.
У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №161/5267/20 викладена правова позиція, відповідно до якої доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).
Отже, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача ОСОБА_1 за виданим кредитом, що спростовує доводи апеляційної скарги.
Чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок, виписка по рахунку та довідки є належними доказами та допустимими засобами доказування у цій справі. 
Суд звертає увагу, що власного розрахунку заборгованості відповідачем не надавалося, обґрунтованих доводів щодо неправильності наданого позивачем розрахунку не зазначалося. Що ж стосується того, що відповідач була позбавлена можливості надати заперечення щодо розрахунку заборгованості через дрібний шрифт викладеної у ньому інформації, то колегія суддів не бере даний довід до уваги, адже відповідач відповідних доказів до суду першої інстанції не подавав, а відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що розрахунок заборгованості здійснений з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг, які не можуть братися до уваги при визначенні розміру заборгованості, а тому, колегія суддів бере до уваги даний розрахунок в частині інформації щодо витрачених клієнтом кредитних коштів та суми коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості.
Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 14 квітня 2014 року по 10 листопада 2020 року заборгованість ОСОБА_1 відсутня.
У результаті підрахунку відомостей зазначених в розрахунку за вищевказаний період сума витрачених клієнтом кредитних коштів становить 51073,25 грн, а сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості – 65730,13 грн.
Тобто станом на 10 листопада 2020 року заборгованість відповідача по тілу кредиту відсутня.
Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту у зв`язку з відсутністю заборгованості.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3,4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги  ОСОБА_1 , оскільки підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині вимог у задоволенні яких відмовлено - відсутні. 
Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 03 червня 2021 року в частині стягнення заборгованості, яка складається із заборгованості за тілом кредиту та розподілу судових витрат слід скасувати і ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким АТ КБ «ПриватБанк» відмовити у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14598,93 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Щодо судових витрат
За приписами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд задовольняє вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , то із позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати понесені за подачу апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції в розмірі 2347,73 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник –  ОСОБА_2 – задовольнити частково.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 03 червня 2021 року в частині стягнення тіла кредиту та судових витрат – скасувати.

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині стягнення тіла кредиту - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2347,73 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2021 року.

Головуючий                                 В.П. Пікуль 

Судді                         Т.В. Одринська

О.О. Панченко