ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2021 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи №521/4938/20
Апеляційне провадження № 22-ц/813/7148/21 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги  ОСОБА_1 та акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 10 лютого 2021 року, постановлену під головуванням судді Бобуйка І.А.,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та відзиви на позов, рух справи
У вересні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва – АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 (т. 1 а.с.2-4).
Позивач посилався на те, що 11 червня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до банку з заявою про отримання банківських послуг та висловив бажання отримати платіжну картку кредитка «Універсальна» з лімітом в 5000 грн. (т. 1 а.с. 33).
При підписанні анкети-заяви ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Цією заявою також підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які згідно до позовної заяви розміщені на сайті: www.privatbank.ua.
Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок на ім`я ОСОБА_1 із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано у користування кредитну картку. 
Позивач вважає, що свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Позивач зазначає, що відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. В процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 30 червня 2020 року має заборгованість — 575 939,97 грн., яка складається з наступного:
- 4295,25 грн. - заборгованість за тілом кредиту,
- 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;
- 564 663,93 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;
- 6980,79 грн. – нарахована пеня;
- 0,00 грн. – нараховано комісії. 
Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості та кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. 
Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 11 червня 2020 року в розмірі 133 470,81 грн., яка складається з наступного: 4295, 25 грн. - заборгованість за кредитом; 129 175,56 грн. - заборгованість по процентам за період 11 червня 2010 року по 31 жовтня 2017 року, та судові витрати. 
12 листопада 2020 року адвокат Дикун І.М. в інтересах ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки розмір заборгованості не підтверджується матеріалами справи (т. 1 а.с. 127-136).
20 листопада 2020 року представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги задовольнити.(т. 1 а.с. 155-174).
30 листопада 2020 року адвокат Дикун І.М. в інтересах ОСОБА_1 подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення з відповідача заборгованості, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що банк просить стягнути заборгованість за період з 11 червня 2010 року по 31 жовтня 2017 року, останній платіж відповідач сплатив банку 27 березня 2013 року, з позовом банк звернувся до суду у вересні 2020 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку (т. 1 а.с. 198-204).
07 грудня 2020 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №б/н від 11 червня 2010 року в розмірі 19798,48 грн., яка складається з: 4295,25 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 4295,25 грн. - простроченим тілом кредиту; 7693,36 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 7809,87 грн. - заборгованість по пені, а також понесені позивачем судові витрати (т. 2 а.с. 64).
22 грудня 2020 року представник позивача подав до суду пояснення, в яких просив уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (т. 2 а.с. 88-97).
29 грудня 2020 року адвокат Дикун І.М. в інтересах ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення стосовно заяви про зменшення позовних вимог позивачем, у яких просив відмовити в їх задоволенні повністю (т. 2 а.с. 104-108)
14 січня 2021 року представник позивача подав до суду пояснення, у яких просив задовольнити уточнені позовні вимоги (т. 2 а.с. 110-115).

Зміст  судового рішення суду першої інстанції 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № б/н від 11 червня 2010 року за тілом кредиту в сумі 4295,25 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 456,02 грн.
В іншій частині позову відмовлено (т.2 а.с.142-146).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу 
10 березня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить судове рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю (т. 2 а.с.161-166).
Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано сплив строку позовної давності при розгляді справи внаслідок чого ухвалено необгрунтоване та немотивоване судове рішення в частині задоволення позовних вимог банку.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 169).
Представник АТ КБ «Приватбанк» 18 березня 2021 року звернувся до суду з апеляційною скаргою та просив скасувати судове рішення в частині відмови в задоволенні позову та задовольнити всі позовні вимоги банку. 
Апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про необгрунтованість вимог про стягнення з боржника заборгованості за процентами та неустойкою, які визначені умовами кредитування, підписаними позичальником.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника АТ КБ «Приватбанк». 

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу учасників процесу 
Відзив адвоката Дикуна І.М. в інтересах ОСОБА_1 на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» мотивований тим, що при укладанні договору у вигляді заяви про надання кредиту позичальник не був проінформований про умови кредитування та про зміну кредитної ставки з 30% до 43,20% позичальнику не повідомляли. Крім того, банк пропустив строк позовної давності з моменту останнього платежу, який було здійснено позичальником 27 березня 2013 року. 
Учасники судового процесу в судове засідання, призначене на 15 червня 2021 року, не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином та бажанням прийняти участь у її розгляді особисто не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» -залишенню без задоволення з наступних підстав.

Встановлені апеляційним судом фактичні обставини справи
Встановлено, що 11 червня 2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк».
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які згідно до позовної заяви розміщені на сайті: www.privatbank.ua.
ОСОБА_1 отримав платіжну картку № НОМЕР_1 зі строком дії випущеної картки до останнього дня 10.2013 року.
З позовом про стягнення заборгованості банк звернувся 04 вересня 2020 року.
Заборгованість за вказаним кредитним договором банком нарахована за період з11 червня 2010 року по 31 жовтня 2017 року. 
Згідно розрахунку заборгованості та виписки з рахунку останній платіж позичальником було зроблено 27 березня 2013 року в сумі 300 грн. 

Мотиви, з яких виходить апеляційний  суд, та застосовані норми права 
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у. письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом.
Загальна позовна давність встановлюється у три роки – стаття 257 ЦК України.
Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. 
Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
За загальними правилами перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України).
Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а не з моменту кінцевого строку дії картки.
Як вбачається з матеріалів справи банком нараховується заборгованість за спірним кредитним договором з 11 червня 2010 року по 31 жовтня 2017 року.
Згідно наданого банком розрахунку заборгованості та виписки з рахунку останній платіж за договором позикодавцем було зроблено 27 березня 2013 року в сумі 300 грн.
Таким чином строк позовної давності сплив 28 березня 2016 року.
З позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду 09 вересня 2020 року.
Правова позиція щодо застосування таких норм права викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня справа №14-10цс18, у постанові верховного Суді від 11 липня 2018 року справа №532/131/16-4.
Посилання представника АТ КБ «Приватбанк» на п. 1.1.7.31 Умов договору, згідно з яким строк позовної давності складає 50 років, є необгрунтованими, оскільки Умови не є складовою кредитного договору.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних відносинах Велика Палата Верховного Суду зазначає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року справа №342/180/17).
Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольняє, оскільки судом першої інстанції рішення постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.368,374,376 ч. 1 п.4 ,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 10 лютого 2021 року скасувати.
Відмовити в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 11 червня 2010 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий 

Судді: