Ухвала   
 
26 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 265/4003/17
 
провадження № 61-16476ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області                      від 29 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду                                  від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними та зустрічним позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними.
 
У серпні 2017 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов                  АТ «УкрСиббанк» об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.
 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 15 червня 2021 року, у задоволенні позову                       ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов АТ «УкрСиббанк» задоволено.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь                                           АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 05 жовтня 2007 року № 11229399000 у розмірі                                                        43 347,86 доларів США.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
У жовтні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 15 червня 2021 року                                     з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду                        08 жовтня 2021 року.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                                  від 23 жовтня 2021 року визнано наведені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовлено, а касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Запропоновано заявнику подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надати докази поважності причин його пропуску; сплатити судовий збір за подання касаційної скарги і надати документ, що підтверджує його сплату; уточнити касаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судустрок заявник направила матеріали на усунення недоліків, зазначених               в ухвалі Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду від 23 жовтня                         2021 року, вважаючи, що вимоги ухвали виконано.
 
Крім того, ОСОБА_1 повторно подала до Касаційного цивільного суду                    у складі Верховного Суду заяву про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Наведені у заяві обставини для звільнення від сплати судового збору є по суті аналогічними зазначеним заявником у попередньому клопотанні про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, яке вже було вирішено Верховним Судом.
 
Оскільки нових обставин як підстав звільнення від сплати судового збору, нових доказів на підтвердження умов, визначених статтею 8 Закону України «Про судовий збір» заявником не надано, тому у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги необхідно відмовити.
 
Ураховуючи наведене, доводи ОСОБА_1 не заслуговують на увагу та не можуть бути прийняті судом касаційної інстанції.
 
При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права заявника не порушені, оскільки вона не довела наявність обставин для звільнення її від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
 
Крім того, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2021 року виконано заявником не у повному обсязі, оскільки, у порушення частини третьої статті 393 ЦПК України, заявником не подано до суду касаційної інстанції належних доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.
 
У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 вказує, що процесуальний строк пропущено з поважних причин, оскільки ухвалу Верховного Суду від 27 вересня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та повернення касаційної скарги вона отримала 08 жовтня 2021 року.
 
Однак такі доводи ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження неможливо визнати поважними, оскільки зазначені причини пропуску строку є по суті аналогічними зазначеним заявником у касаційній скарзі і які вже були визнані судом касаційної інстанції неповажними. Заявником не наведені обставини, що перешкоджали їй виконати вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 червня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху                           в установлений строк.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.
 
Також вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду     від 23 жовтня 2021 року виконано заявником не у повному обсязі, оскільки у касаційній скарзі на порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України не зазначено підстав (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав).
 
Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті                1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
В уточненій редакції касаційної скарги, поданої на виконання ухвали Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду від 23 жовтня                       2021 року, ОСОБА_1 узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не наводить конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.
 
Посилання у касаційній скарзі виключно на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
 
Оскільки у відведений судом строк, станом на 26 листопада 2021 року, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                                        від 23 жовтня 2021 року заявником не виконано, що перешкоджає Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 15 червня 2021 року потрібно вважати неподаною та повернути.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України).
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення                  від сплати судового збору відмовити.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області                 від 29 грудня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду                                           від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними та зустрічним позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         Р. А. Лідовець