справа № 367/5203/21
провадження № 22-ц/824/15596/2021
головуючий у суді І інстанції Карабаза Н.Ф.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         14 грудня 2021 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Ірпінського районного суду Київської області від 15 липня 2021 року у справі про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:
 
В провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Разом з позовною заявою представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Приходько Андрій Анатолійович подав заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 3210946200:01:007:0021, площею 0,0488 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до набрання чинності рішенням суду у справі; заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, в тому числі реєстраційні, в тому числі відчужувати земельну ділянку кадастровий номер 3210946200:01:007:0021, площею 0,0488 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Ухвалою Ірпінського районного суду Київської області від 15 липня 2021 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Приходька Андрія Анатолійовича про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись із указаною ухвалою суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Приходько А.А. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідачка протягом більш ніж десять років однією сім`єю спільно проживає без реєстрації з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають спільний побут та ведуть спільне господарство.
За вказаних обставин, відповідачка, з самого почату маючи намір не повертати грошові кошти позивачу, розуміючи, що у випадку, якщо договір позики буде укладатися за згоди ОСОБА_3 , останній буде нести солідарну відповідальність перед позивачем, в тому числі належним йому майном, вказала у договорі позики недостовірну інформацію, оскільки на момент укладення договору позики у власності ОСОБА_3 перебувало та продовжує перебувати нерухоме майно, а саме:
-              земельна ділянка, кадастровий номер 1820955100:01:001:6142, площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
-              земельна ділянка, кадастровий номер 1820955100:01:001:6143, площею 0,0331 га, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_2 , загальною площею 28,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Вказує, що такі дії відповідачки щодо введення в оману позивача та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О. при укладенні та посвідченні договору позики, направленні на уникнення можливості накладення стягнення на майно ОСОБА_3 , як члена сім`ї відповідачки, в якості стягнення грошових коштів з відповідачки за договором позики.
Зазначає, що вищевказане свідчить про намір відповідачки не тільки не повертати позивачу борг, але й ухилитися від примусового виконання рішення суду щодо стягнення боргу за договором, яке може бути реалізоване у тому числі шляхом накладення стягнення на майно, що належить відповідачці та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, з яким відповідачка проживає у незареєстрованому шлюбі однією сім`єю.
За вищевказаних обставин відповідачкою вже на момент укладення з позивачем договору позики було вчинено дії, спрямовані на ухилення від повернення грошових коштів позивачу.
За наявною у позивача інформацією відповідачка офіційно не працює, що унеможливить накладення стягнення на дохід відповідачки у випадку задоволення позову, та утруднить чи унеможливить виконання рішення суду.
Вказує, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що відповідачка протягом усього часу не виконувала вимоги укладеного договору позики та наданий час продовжує ухилятися від обов`язку щодо сплати грошових коштів, що, в свою чергу, дає підстави вважати, що відповідачка може ухилятися від виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
В ході розгляду заяви про забезпечення позову суд першої інстанції залишив поза увагою наявність між сторонами спору, суми заборгованості відповідачки перед позивачем, не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, та не врахував обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду.
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню, на підставі наступного.
Судом встановлено, що в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики від 4 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О., зареєстрованого в реєстрі за №864, в розмірі 1 052 377,64 грн, з яких 757 996  гривень 30 копійок - основна сума заборгованості за Договором позики від 4 червня 2020 року, інфляційні збитки в розмірі 70 038,64 гривень 64 копійки, 3% річних у розмірі 22 958,44  гривень 44 копійки, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 201 384 гривні 37 копійок.
Разом з позовною заявою представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Приходько Андрій Анатолійович подав заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 3210946200:01:007:0021, площею 0,0488 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , до набрання чинності рішенням суду у справі, також просив заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, в тому числі реєстраційні, в тому числі відчужувати земельну ділянку кадастровий номер 3210946200:01:007:0021, площею 0,0488 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .
В обґрунтування заяви зазначав, що договір позики від 4 червня 2020 року сторонами не оспорювався.Жодних дій, спрямованих на повернення боргу відповідачкою не здійснено, від повернення позивачу грошових коштів відповідачка ухиляється.
Вказував, що  відповідачкою вчиняються дії, які свідчать про її намір ухилитися від повернення грошових коштів позивачу.
Також зазначав, що відповідачка прострочила повернення коштів позивачу понад один рік, не повернувши при цьому жодної частини позики. За наявною у позивача інформацією відповідачка офіційно не працює, що унеможливить накладення стягнення на дохід відповідачки у випадку задоволення позову, та утруднить чи унеможливить виконання рішення суду.
Разом з тим, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №264829890 від 7 липня 2021 року, та інформаційної довідки з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 8 липня 2021 року відповідачці ОСОБА_5 (дівоче прізвище ОСОБА_5 код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) належить на праві приватної власності земельна ділянка кадастровий номер 3210946200:01:007:0021, площею 0,0488 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції суд першої інстанції виходив із того, що забезпечення позову у способи, вказані у заяві заявника, є неспівмірними із заявленими ним позовними вимогами, оскільки, позивачем не надано даних про вартість нерухомого майна, на яке просить накласти арешт.
Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом, або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
У відповідності до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтовані доводи, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.
Так із матеріалів справи вбачається, що між сторонами існують правовідносини, з приводу яких існує спір, який підлягає вирішенню в судовому порядку. Предметом позову є стягнення грошових коштів у значному розмірі 1 052 377,64 грн, відтак вимоги позову є майновими.
Також із заяви вбачається, що відповідачка жодних дій, спрямованих на повернення боргу не здійснює.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку відповідача суд першої інстанції вважав недоведеними підстави для такого забезпечення та не дав оцінки вказаним позивачем обставинам.
У доводах апеляційної скарги позивачем наведено обґрунтовані підстави вважати, що у разі відчуження єдиного майна, яке згідно з даними реєстру прав власності належить відповідачеві, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у заявленому розмірі.
Не можна також погодитись із висновком суду першої інстанції про не співмірність позовних вимог у зв`язку з тим, що позивачем не надано даних про вартість нерухомого майна, оскільки сума позову є досить значною, а вартість такого майна не мають визначального значення, оскільки матеріали справи не містять даних щодо можливості забезпечити позов за рахунок іншого майна. 
Крім того, обов`язкового з`ясування при вжитті заходів забезпечення позову вартості майна, на яке судом накладається (в порядку вжиття таких заходів) арешт, процесуальним законом не передбачено (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №911/1695/18).
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції також зазначив про наявність ризиків порушенні прав інших осіб, однак цих осіб не назвав та не указав, яким чином накладення арешту на майно відповідачки, порушує права інших осіб.
Отже, співмірність це співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків накладення арешту на майно відповідача з метою забезпечення позову.
Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_2 , оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 3210946200:01:007:0021, площею 0,0488 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , оскільки згідно поданого позову вбачається, що між сторонами у справі виник спір щодо стягнення грошових коштів, що може позбавити останнього ефективного захисту у межах розгляду цієї справи.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову в частині вимог щодо заборони будь-яким особам, у тому числі державним реєстраторам, у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, у тому числі щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно спірної земельної ділянки, оскільки накладення арешту на спірне майно передбачає також і заборону вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаного нерухомого майна.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову і не дотримався положень ст. 149, 150 ЦПК України при постановленні оскаржуваної ухвали.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена помилково і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви у відповідності до ст. 376 ЦПК України.? ?
 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, 
 
                                            П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити частково.
Ухвалу Ірпінського районного суду Київської області від 15 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Вжити заходи забезпечення позову,  шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 3210946200:01:007:0021, площею 0,0488 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 до набрання чинності рішенням суду у справі.
В задоволені решти вимог заяви відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                     Т.О. Писана
 
Судді                                                                                  К.П. Приходько
 
                                                                                            С.О. Журба