Ухвала
Іменем України
 
11 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 755/7046/21
провадження № 61-17443ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І. 
 
розглянувши касаційні скарги приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича та ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Державного підприємства «Сетам», треті особи: ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович, Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк», про визнання недійсним та скасування торгів, свідоцтва про право власності, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, скасування запису про реєстрацію права власності,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 у квітні 2021 року звернулася до суду з позовом до                    ОСОБА_1 , ДП «Сетам», треті особи: ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А. М., АТ «Український будівельно-інвестиційний банк», про визнання недійними та скасування торгів, свідоцтва про права власності, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, скасування запису про реєстрацію права власності.
Дніпровський районний суд міста Києва ухвалою від 06 травня 2021 року відкрив провадження у справі.
У травні 2021 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 до набрання законної сили рішення у справі № 755/7046/21.
Заяву обґрунтовувала тим, що 30 листопада 2020 року було проведено електронні прилюдні торги з продажу квартири АДРЕСА_1 , переможцем яких є ОСОБА_1 , за якою зареєстровано право власності на квартиру. Зазвичай з електронних прилюдних торгів, які проводяться ДП «СЕТАМ», майно придбавається особами і факторинговими компаніями з метою інвестування та отримання прибутку в подальшому, а не для особистого використання. Таким чином, існує ймовірність того, що ОСОБА_1 здійснить подальше відчуження квартири, що суттєво ускладнить процес захисту та відновлення порушеного права власності позивача.
Дніпровський районний суд міста Києва ухвалою від 20 травня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнив. Наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Київський апеляційний суд постановою від 28 вересня 2021 року апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А. М., до якої приєдналася адвокат Мельничук І. В. - представник ОСОБА_1 , залишив без задоволення. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня                2021 року залишив без змін. 
Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А. М. та         ОСОБА_1 у жовтні 2021 року засобами поштового зв`язку звернулися до Верховного Суду із касаційними скаргами на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду                  від 28 вересня 2021 року у вказаній вище справі, в яких просили скасувати ці судові рішення та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.
Верховний Суд, дослідивши подані касаційні скарги та додані до них матеріали, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі                       № 381/4019/18 висловлено правову позицію, відповідно до якої необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, вжиття таких заходів має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.
Необхідно зазначити, що згідно з рішенням ЄСПЛ від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні ЄСПЛ від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» було зазначено, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Оскільки ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами немайнового характеру, у цьому випадку має бути застосовано та досліджено таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернувся до суду. При цьому у таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за її позовом без нових звернень до суду (правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18).
Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 766/8071/19, від 31 березня 2021 року у справі № 161/13664/20, від 30 червня 2021 року у справі № 523/11320/19.
В обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 зазначила, що вона зверталася з заявою про забезпечення позову у справі № 755/10177/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільним сумісним майном та визнання права власності на 1/2 частину квартири, придбаної під час шлюбу, в якій просила зупинити провадження торгів з реалізації квартири та заборонити ДП «Сетам» вчиняти дії з проведення торгів реалізації квартири до вирішення справи до набрання рішення законної сили.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами дійсно існує спір, позивач не погоджується з реєстрацією права власності на спірну квартиру за                     ОСОБА_1 , оскільки вважає, що проведення електронних торгів є незаконним, так як порушує право спільної сумісної власності позивача на квартиру, яка придбана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час шлюбу.
Відповідний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами і такий захід забезпечення позову у даному випадку не порушує право власності відповідача, оскільки жодним чином не обмежує реалізацію власника права власності в частині володіння та користування його майном.
Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що вжиті заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.
Отже, оскаржувані судові рішення ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності і розумності, відповідають положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд.
Доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційні скарги є необґрунтованими та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича та ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Державного підприємства «Сетам», треті особи: ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович, Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк», про визнання недійсним та скасування торгів, свідоцтва про право власності, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, скасування запису про реєстрацію права власності відмовити.  
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                          І. В. Литвиненко  
 
                                                                   В. С. Висоцька
 
                                                                                                      А. І. Грушицький