ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2021 р.	Справа № 440/1327/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання  Медяник А.О.
представника позивача - Капусти  О.А.
представника відповідача -  Микитенка Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2021, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 05.05.21 по справі № 440/1327/21
за позовом   Приватного підприємства "ПАВІС"      
до   Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області                     
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року Приватне підприємство «ПАВІС» ( далі – ПП «ПАВІС», позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Державної податкової служби у Полтавській області ( далі – ГУ ДПС у Полтавській обл., відповідач) в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.10.2020 №0001940705 (далі – ППР), яке прийнято на підставі акту фактичної перевірки (бланк №002704) від 06.10.2020 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 5100 грн до ПП "Павіс" за незабезпечення використання режиму попереднього програмування найменування товарів (послуг) із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД для підакцизних товарів.
          Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано ППР ГУ ДПС у Полтавській обл. від 22.10.2020 №0001940705, яким до ПП "ПАВІС" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 5100 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області на користь ПП "ПАВІС" витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 грн. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції  ГУ ДПС у Полтавській обл. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що фактичними перевірками податковим органом встановлено незабезпечення проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій  та /або через програмні реєстратори розрахункових операцій з використання режиму попереднього програмування найменування товарів ( послуг) ( із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД для підакцизних товарів) цін товарів (послуг)  та обліку їх кількості, чим порушено п. 11 ст.3 Закону України « Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг№ від 06.07.1995 № 265/95-ВР ( далі  - Закон  № 265/95-ВР), а також незабезпечення відповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків суми коштів, які призначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, чим порушено п.13 ст.3 Закону №265/95-ВР. Зауважив, що наявність порушення на момент проведення перевірки менеджер магазину «Маркетопт» ОСОБА_1 не заперечував, що підтверджено підписом в п.4.1. акту перевірки про відсутність зауважень до змісту акту перевірки. 
28.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
28.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання задоволено та поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження у справі № 440/1327/21.
02.11.2021 на адресу суду від ПП «ПАВІС» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення , а рішення суду першої інстанції – без змін. 
08.11.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 
16.11.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання ПП «ПАВІС» задоволено. 
Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, вислухавши суддю–доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами. 
ПП "Павіс" є юридичною особою (код ЄДРПОУ 41462762), яке здійснює свою господарську діяльність зокрема у сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 47.11).
06.10.2020 відповідно до наказу від 02.10.2020 № 1746, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпунктів 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80, пункту 82.3 статті 82 Податкового кодексу України ГУ ДПС в Полтавській області проведено фактичну перевірку діяльності магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 , в якому здійснює господарську діяльність ПП "Павіс" за період з 21.11.2018 по дату закінчення перевірки у порядку, встановленому Податковим кодексом України (далі – ПК України).
06.10.2020 за результатами перевірки складено акт фактичної перевірки (дата реєстрації в органі ДПС від 07.10.2020 №0342/16/31/РРО/ НОМЕР_1 ), в якому зафіксовано порушення вимог п.п. 11, 13 ст. 3 Закону № 265/95-ВР
22.10.2020 на підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0001940705 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 5100 грн з підстав, передбачених п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України і п.7 ст. 17 Закону № 265/95-ВР
06.11.2020 до ДПС України надійшла скарга позивача на ППР від 22.10.2020 №0001940705.
26.012021 рішенням ДПС України №1939/6/99-00-06-08-02-06 ДПС залишено без змін ППР ГУ ДПС у Полтавській області, зокрема від 22.10.2020 №0001940705, а скаргу - без задоволення
Не погодившись з правомірністю вказаних дій та рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість спірного ППР від 22.10.2020 №0001940705.
Колегія суддів погоджується з висновком суду  першої інстанції та зазначає.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України.
Зокрема, як передбачено пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи, визначені пп.41.1.1 п. 41.1 ст. 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п.п. 19-1.1.14 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу - контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.
За змістом п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
За визначенням, наведеним у пп. 75.1.3 п. 75.1 цієї статті, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки визначений ст. 80 ПК України.
Підстави проведення фактичної перевірки регламентовано статтею 80 ПК України, відповідно до пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України);
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України).
Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
За наслідком системного аналізу вказаних правових норм колегія суддів зазначає, що передбачені у пп. 80.2.2 та 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України підстави для проведення фактичної перевірки пов`язані саме із фактом отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби та отримання конкретної інформації про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства в сфері виробництва та/або обігу підакцизних товарів.
Разом з тим, змістовна конструкція п. 80.2. ст. 80 ПК України обумовлює висновок про те, що для зазначення підстави для проведення перевірки не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України. Тобто, підставою для проведення фактичної перевірки є не посилання на положення Податкового кодексу України, а зазначення конкретно-визначених відомостей та/або даних, які відображені на матеріальних носіях або в електронному вигляді, що стали безпосередньою підставою для проведення фактичної перевірки з яких особа, яка знайомиться із наказом, може встановити обґрунтованість її призначення та проведення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08.09.2020 у справі № 640/21536/19, які суд, з огляду на ч.5 ст. 242 КАС України.
Відповідно до п. 86.1, 86.5, 86.8 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).
ППР приймається в порядку, передбаченому ст.58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.
За наслідком системного аналізу змісту вказаних правових пложень, колегія суддів зазначає, що нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, дотримання яких є належною підставою для видання наказу про проведення перевірки, а їх невиконання призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме компетенції в органу доходів і зборів на прийняття актів індивідуальної дії, зокрема ППР. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2020 у справі № 822/2045/17, у постанові від 28.05.2019 у справі №822/2014/17, які суд враховує при вирішенні спірних правовідносин.
Як вірно встановлено судом першої інстанції ГУ ДПС у Полтавській обл. прийнято оскаржуване ППР від 22.10.2020 №0001940705 на підставі акту від 06.10.2020 №0342/16/31/РРО/41462762 за наслідками проведення фактичної перевірки ПП "ПАВІС відповідно до наказу від 02.10.2020 № 1746 на підтсаві пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 ПК України.
За наслідком системного аналізу змісту вказаного наказу колегія суддів зазначає, що нормативною підставою для ініціювання та проведення фактичної перевірки, за результатами якої складено спірне ПІР від 22.10.2020 №0001940705,  у наказі ГУ ДПС у Полтавській області № 1746 від 02.10.2020 зазначено пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 ПК України.
Разом з цим, будь-яких посилань на фактичні обставини (підстави) призначення перевірки вказаний наказ не містить і з його змісту  не вбачається, яку саме інформацію про порушення платником податків тих вимог законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки, отримало ГУ ДПС у Полтавській області, що стала у подальшому підставою для його прийняття. 
Крім того, в спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють; у наказі не відображено у рамках яких заходів ГУ ДПС у Полтавській області встановлено невідповідність діяльності товариства вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Також колегія суддів визнає вірним висновок суду першої інстанції про те, що приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми ПК України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки цього підприємства, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки.
Колегія суддів зауважує, що для призначення та проведення фактичної перевірки платника податків не достатньо вказати номер підпункту статті ПК України, особливо якщо такий пункт містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11.06.2019 у справі №1440/2045/18, які суд, з огляду на ч. 5 ст. 242 КАС України, застосовує при вирішенні спірних правовідносин. 
З огляду на відсутність у спірному наказі будь-яких посилань на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, та враховуючі викладені вище правові положення, що колегія суддів вважає, що податковий орган не довів  наявність правових підстав для проведення фактичної перевірки на підставі пп. 80.2.2 та 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, та, відповідно, правомірність наказу ГУ ДПС у Харківській обл. від 02.10.№1746 « Про проведення фактичної перевірки ПП «Павіс».
З огляду на викладене та беручи до уваги наведені вище правові норми колегія суддів визнає вірним висновок суду першої інстанції про те, що допущені контролюючим органом порушення вимог закону щодо призначення та проведення фактичної перевірки ПП "Павіс" призводять до відсутності правових наслідків такої, а акт перевірки від 06.10.2020 (дата реєстрації в органі ДПС від 07.10.2020 №0342/16/31/РРО/ НОМЕР_1 ) не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту вчинення платником порушення, за яке оскаржуваним ППР до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф), що має наслідком їх скасування. 
Доводи апелянта про те, що фактичними перевірками податковим органом встановлено порушення з боку позивача вимог п. 11, п. 13 ст.3 Закону № 265/95-ВР, колегія суддів визнає необґрунтованими та зазначає.
Як вірно встановлено судом першої інстанції в акті фактичної перевірки від 06.10.2020 (дата реєстрації в органі ДПС від 07.10.2020 №0342/16/31/РРО/ НОМЕР_1 ), зафіксовано використання режиму попереднього програмування в РРО найменування товару підакцизного із зазначенням товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, а саме, РРО №300487272 01.08.2020 о 18 год. 53 хв. при продажу пива «Козел Велкопоповіцький» 0,5 л. по ціні 18,9 грн. не зазначено товарну підкатегорію товару згідно УКТ ЗЕД; РРО №3000487277 02.08.2020, час виконання 15 год.34 хв., при продажу сигаррет «Давідоф Річ» не зазначено товарну підкатегорію згідно УКТ ЗЕД.
Однак, відповідачем не надано до суду копій вказаних чеків. В матеріалах справи наявний лише чек від 06.08.2020 на купівлю цигарок «Rothmans Demi Silver», де вказано код УКТ ЗЕД товару.
У ході проведення фактичної перевірки контролюючий орган не досліджував чеки від 01.08.2020 та від 02.08.2020, на які є посилання в акті перевірки. Контролюючим органом не встановлено у ході проведення фактичної перевірки від 06.10.2020 проведення позивачем розрахункових операцій через РРО та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості. 
Крім того, постановою Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.10.2020 у справі № 534/1497/20, яка набрала законної сили, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 – відносно якого складено протокол про адміністративне правопорушення від 06.10.2020 ( за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП ) закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Посилання апелянта на те, що наявність порушення на момент проведення перевірки менеджер магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_1 не заперечував, що підтверджено підписом в п.4.1. акту перевірки про відсутність зауважень до змісту акту перевірки колегія суддів відхиляє, оскільки акт складений з порушенням вимог податкового законодавства та не є належним доказом у справі з підстав, зазначених вище.
Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає. 
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.
          Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 5 травня 2021 року по справі № 440/1327/21 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  29.11.2021