ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року	Львів	Справа № 380/4572/21 пров. № А/857/15129/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гудима Л. Я., 
                                                                                 Святецького В. В.,
розглянувши  в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року (прийняте у м. Львові, суддею Карп`як О. О., складене у повному обсязі 24 червня 2021 року) у справі № 380/4572/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити певні дії,

                                                       В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати бездіяльність відповідача щодо непризначення йому пенсії протиправною; визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні йому пенсії, викладену в листі відповідача від 24.09.2020 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити йому пенсію за віком з 07.07.2020 (дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів; стягнути з відповідача коштів в сумі 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправним рішеннями, дією та бездіяльністю в результаті яких відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачу».
Позовні вимоги обґрунтовує тим, 28 жовтня 1998 року він виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Представником позивача 27.08.2020 від його імені до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подано заяву за вих. № 2138 від 27.08.2020, в якій представник позивача просив прийняти цю заяву та документи для призначення пенсії ОСОБА_1 , додані до заяви та передати за належністю до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для призначення пенсії. Враховуючи подання необхідних документів, листом від 24.09.2020 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області за № 6585-6695/К-02/8-1300/20 протиправно відмовило йому в  призначенні пенсії за віком. 

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно не врахував подання ним відповідачу відповідно до вимог Порядку 22-1 посвідчення особи, нотаріально посвідченого та апостильованого з нотаріальним перекладом на українську мову. Зазначає, що основна ціль вказаної норми Порядку 22-1 стосовно необхідності пред`явити оригінал документу, що посвідчує особу, вік та місце проживання  особи – полягає не у необхідності посвідчення факту наявності у особи українського громадянства, а в необхідності ідентифікувати особу заявника. Зазначає, що критерії документу, що посвідчує особу, у відповідності до п. 2.9 Порядок № 22-1 не вимагають даних стосовно належності до громадянства України особи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не спростовують оскаржуваного рішення суду першої інстанції; жодних доказів в обґрунтування порушенням судом першої інстанції при ухваленні цього рішення норм матеріального та процесуального права відповідачем при поданні апеляційної скарги не надано.

Оскільки справа в суді першої інстанції розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін і апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в письмовому провадженні, то колегія суддів вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 06.03.2020 була заповнена заява про призначення/перерахунок пенсії до уповноваженого органу Пенсійного фонду України, в якій він просив призначити йому пенсію за віком. У цій заяві позивачем зазначено власну адресу проживання та місце реєстрації, якими є: держава АДРЕСА_1 . У графі «паспорт» вказав паспорт серії НОМЕР_1 , виданий органом відділенням МВС в м. Ашкелон, дата видачі - 30.03.2017.
07.07.2020 від імені позивача представником за дорученням ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України подано заяву про передачу заяви про призначення пенсії уповноваженому управлінню для розгляду по суті.
Департаментом пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України було направлено звернення ОСОБА_3 від 23.07.2020 № 1791 (вх. № 20824/К-2800-20 від 29.07.2020) та копії документів, доданих до звернення від 07.07.2020 № 1654 (вх. №19275/К-2800-20 від 14.07.2020), щодо передачі заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії уповноваженому управлінню для розгляду по суті, а саме Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області та водночас повідомлено, що порядок звернення за призначення пенсії, визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правлінням Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846.
Також, 27.08.2020 від імені позивача ОСОБА_1 , представником за дорученням ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подано заяву за вих. № 2138 від 27.08.2020, в якій представник просив прийняти цю заяву та документи для призначення пенсії ОСОБА_1 , додані до заяви та передати за належністю до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для призначення пенсії.
У переліку додатків до заяви за вх. № 2138 зазначено: особиста заява про призначення (оригінал); довіреність на представника (оригінал); посвідчення особи (оригінал для ознайомлення та копія); ІПН (оригінал для ознайомлення та копія); трудова книжка (оригінал для ознайомлення та копія); трудова книжка (оригінал для ознайомлення та копія); довідка про заробітну плату № 134 від 29.07.2020, видана Українською академією друкарства (оригінал); довідка про стаж роботи № 64-50/406 від 29.07.2020, видана Українською академією друкарства (оригінал); довідка про заробітну плату № 2052/01-37 від 30.07.2020, видана Державним архівом Львівської області (оригінал); наказ (розпорядження) №1-к про припинення трудового договору від 02.01.1989 виданий за № 2066/01-37 від 30.07.2020 Державним архівом Львівської області (оригінал); лист ГУ ДМС України у Львівській області №461.3.7.-7586/46.1.-20 від 21.07.2020 (оригінал для ознайомлення та копія); лист ПФУ №20974- 20824/К-03/8-2800/20 від 03.08.2020 (оригінал для ознайомлення та копія); особиста заява ОСОБА_1 про нарахування пенсії на банківський рахунок (оригінал).
28 серпня 2020 року за вих. № 5866-5965/К-03/8-1300/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на адресу адвоката Вадима Меламеда, який діє в інтересах позивача, направлено лист у відповідь на заяву від 06.03.2020, про призначення пенсії ОСОБА_1 . 
З посиланням на положення п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , надано копії документів: посвідчення особи № НОМЕР_1 , видане органом відділенням МВС в м. Ашкелон; картку платника податків, трудову книжку дати заповнення 20.05.1969, довідку, видану Українським поліграфічним інститутом ім.. І.Федорова № 998 від 07.05.1969, довіреність представників. Відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви від 06.03.2020 місце реєстрації та місце проживання зазначено: АДРЕСА_1 . У поданих представником документах відсутні відомості про призначення (реєстрацію) заявника на території України.
24 вересня 2020 року за вих. № 6585-6695/К-02/8-1300/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на адресу адвоката Вадима Меламеда, який діє в інтересах ОСОБА_1 , направлено лист в якому було повідомлено про те, що відсутні правові підстави для призначення пенсії за віком, оскільки у поданих представником документах відсутні відомості про проживання ОСОБА_1 на території України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки він не звертався до відповідача із усіма необхідними документами для призначення пенсії разом із заявами, та оскільки позивачем (його представниками) не було надано документу, що підтверджує проживання (реєстрацію) позивача на території України, відтак, відповідач не мав достатніх законних підстав для прийняття рішення щодо призначення пенсії позивачу.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із п.1 ч.1 та ч.4 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Перелік документів для призначення, перерахунку пенсії визначений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005.
Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі за місцем проживання (реєстрації).
Відповідно до п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 визначено перелік документів, що додаються до заяви про призначення пенсії за віком.
Згідно п. 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Відповідно до стітті 5 Закону України "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.
Частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про громадянство України" якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Згідно зі ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 13 "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" встановлено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 
1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України;
2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

З системного аналізу вказаних норм видно, що при зверненні до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою при призначення пенсії за віком особа, передусім, повинна підтвердити громадянство України, а також подати документи, перелік яких визначено Порядком № 22-1, зокрема надати документ, що посвідчує особу, виключний перелік яких визначено п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Як видно з матеріалів справи, до заяви про призначення пенсії представник ОСОБА_1 надав такі документи: посвідчення особи №  НОМЕР_1 , видане органом відділенням МВС в м. Ашкелон, картку платника податків, трудову книжку,  довідку видану Українським поліграфічним інститутом ім.. І. Федорова № 998 від 07.05.1969, довіреність представників. Також в матеріалах справи є копія паспорту для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , який виданий 19.08.1998, дійсний до 19.08.2008.

Колегія суддів зазначає, що згідно із абз.1 ч.1-3 ст. 22 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.
Пунктом 1 Перехідних положень Закону № 5492-VI визначено, що документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, видані до дня набрання чинності цим Законом, є чинними до закінчення строку їх дії та не підлягають обов`язковій заміні.

Згідно з підпунктом 2 пункту 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 № 152, паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі: закінчення строку його дії або прийняття рішення про його обмін до закінчення строку його дії.

З вищевикладеного слідує, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є належним документом, що засвідчує особу, виключно протягом дії такого паспорта та втрачає чинність після закінчення строку його дії. Між тим, доказів продовження строку дії паспорту до суду позивачем або уповноваженими представниками не надано.

Верховний Суд у постановах від 29.07.2020 у справі №489/89/17 та від 08.08.2019 у справі № 425/2881/16-а підкреслив, що особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі і затвердженому на виконання його положень Порядку № 22-1.
У свою чергу, у розумінні згаданих приписів Порядку № 22-1, надання особою разом із заявою про поновлення виплати пенсії копії посвідчення особи, виданого МВС Держави Ізраїль, не може вважатися наданням належного документу, що посвідчує особу, у розумінні законодавства України.

Апеляційний суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року (справа № 540/4060/20), згідно якого при розгляді цієї категорії справа судам необхідно перевіряти, чи поданий документ відповідає документам, які в розумінні частини першої статті 13 Закону № 5492-VI посвідчують особу, а також чи потребує посвідчення особи, видане в Державі Ізраїль, легалізації у порядку, визначеному Інструкцією про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України від 04 червня 2002 року №113 (далі - Інструкція № 113).
З цього приводу колегія суддів зазначає, що посвідчення особи, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль 30.03.2017 посвідчує особу виключно на території Держави Ізраїль та не є посвідченням особи у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". А положення Інструкції №113 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, позаяк відповідно до п. 1.4 зазначеної Інструкції, легалізації не підлягають оригінали, копії та фотокопії паспортів, військових квитків, трудових книжок, документів, що мають характер листування, дозволів на носіння зброї, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (технічних паспортів), посвідчення водія, посвідчення особи, нормативно-правові акти та роз`яснення щодо їх застосування.
Отже, колегія суддів вважає, що апелянтом не дотримано встановленого порядку звернення із заявою про призначення пенсії, оскільки позивачем подано заяву без дотримання вимог Порядку № 22-1 щодо необхідного пакету документів.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, позаяк він не звертався до відповідача із усіма необхідними документами для призначення пенсії разом із заявами, та позивачем (його представниками) не було надано документу, що підтверджує проживання (реєстрацію) позивача на території України, а відтак, відповідач не мав достатніх законних підстав для прийняття рішення щодо призначення пенсії позивачу.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про поновлення пенсії з наданням відповідних підтверджуючих документів.
Оскільки судом не встановлено протиправності дій, рішень та бездіяльності відповідача, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Враховуючи наведене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року в адміністративній справі № 380/4572/21 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький