ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1898/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №693/390/21 Категорія: 304090000 	Коцюбинська Ю. Д. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       13 грудня 2021 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Єльцова В.О., Карпенко О.В.

учасники справи: 
позивач - АТ КБ «Приватбанк»;
відповідач - ОСОБА_1 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу - АТ КБ «Приватбанк»

розглянувши в м. Черкаси у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2021 року, постановлене від головуванням судді Коцюбинської Ю.Д. у Жашківському районному суді Черкаської області 30.08.2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и в :

 
       26.04.2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       Свої позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_1 звернувся в банк з метою отримання банківських послуг, у зв?язку з чим підписав заяву б/н від 28.02.2020 року. Після підписання вищевказаної заяви-анкети разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які вкладені на банківському сайті www.privatbank.ua, на ім?я відповідача ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, розмір якого у подальшому збільшився до 15 000 грн. 00 коп.
       АТ КБ «Приватбанк» свої зобов?язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах установленого кредитного ліміту, а відповідач у свою чергу зобов?язався здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов?язкового платежу.
        ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов?язаннями, а тому позивач має право достроково вимагати від відповідача повернення всієї суми заборгованості.
       У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 17.03.2021 року має заборгованість у розмірі 18 813 грн. 38 коп., яка складається з наступного: 14 829,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 00 грн. 00 коп. заборгованість за поточним тілом кредиту; 14 829,99 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 983,39 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 00 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 00 грн. 00 коп. - нарахована пеня; 00 грн. 00 коп. - нарахована комісія.
На даний час відповідач ОСОБА_1 продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача, посилається у позові позивач.
Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
       За приписами ст. 599 ЦК України зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач ОСОБА_1 порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У зв?язку з вищезазначеним, АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитни договором про надання банківських послуг б/н від 28.02.2020 року у розмірі 18813,38 грн. станом на 17.03.2021 року та судові витрати у розмірі 2270 грн.
       Заочним рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 30.08.2020 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 14 829 (чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять дев`ять) гривень 99 копійок, згідно договору б/н від 28.02.2020 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1 789 (одна тисяча сімсот вісімдесят дев`ять) гривень 44 коп. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із заочним рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 30.08.2021 року, представник АТ КБ «Приватбанк» О.Л. Крилова подала апеляційну скаргу через суд першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник АТ КБ «Приватбанк» О.Л. Крилова зазначає, що банк не згодний в частині відмовлення у задоволенні позовних вимог, оскільки в цій частині заочне рішення судом прийняте без повного, всебічного та об?єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Вказує, що в іншій частині судове рішення позивачем не оскаржується.
Представник АТ КБ «Приватбанк» О.Л. Крилова звертає увагу, що до суду була надана копія анкети-заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що ОСОБА_1 погоджується з умовами та правилами надання банківських послуг.
Скаржником зазначається, що відповідачем ОСОБА_1 у той же день було підписано паспорт споживчого кредиту, який наявний в матеріалах справи, а також заяву про приєднання до умов та правил надання послуг, яка надається до апеляційної скарги, оскільки про підстави відмови в частині позовних вимог позивач дізнався безпосередньо з судового рішення, тобто з вищезазначеного виходить, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування щодо сплати процентів.
       Представник АТ КБ «Приватбанк» О.Л. Крилова вказує, що суд неправильно застосував висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, оскільки умови кредитування належним чином погоджені із відповідачем ОСОБА_1 , що підтверджується підписаною ним заявою.
На думку представника АТ КБ «Приватбанк» О.Л. Крилової, суд не встановив повно та всебічно обставини справи , не встановив дійсного розміру заборгованості відповідача за процентами, а натомість передчасно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, що призвело до безпідставного звільнення відповідача від частини обов?язків за укладеним договором з одних лише формальних міркувань.
У зв`язку з вищезазначеним, представник АТ КБ «Приватбанк» О.Л. Крилова просить долучити до матеріалів справи та дослідити у встановленому порядку надані докази. Скасувати заочне рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 30.08.2021 року по справі № 693/390/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу позивача не надходив від відповідача.
Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України. 
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
               За встановлених судом обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про розгляд справи у порядку письмового провадження без участі сторін на підставі наявних у справі доказів згідно вимог цивільно - процесуального закону.
Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заочне рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.
       Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що банком не надано доказів про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, в той час, як в анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.
Суд першої інстанції, врахувавши, що відповідач фактично отримав та використав кошти, надані банком, які в добровільному порядку не повернув позивачу, приймаючи до уваги вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, прийшов до висновку, що банк вправі вимагати захисту прав в судовому порядку шляхом зобов`язання відповідача виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми грошових коштів. Тому суд стягнув частково кошти лише в розмірі заборгованості за тілом кредиту 14829 грн. 99 коп. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 28.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв?язку з чим підписав заяву б/н від 28.02.2020 року. 
       Після підписання вищевказаної заяви-анкети разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які вкладені на банківському сайті www.privatbank.ua, на ім?я відповідача ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, розмір якого у подальшому збільшився до 15 000 грн. 00 коп.
       АТ КБ «Приватбанк» свої зобов?язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах установленого кредитного ліміту, а відповідач у свою чергу зобов?язався здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов?язкового платежу.
        ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов?язаннями, а тому позивач має право достроково вимагати від відповідача повернення всієї суми заборгованості.
       У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 станом на 17.03.2021 року має заборгованість 18 813 грн. 38 коп., яка складається з наступного: 14 829,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 00 грн. 00 коп. заборгованість за поточним тілом кредиту; 14 829,99 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 983,39 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 00 грн .00 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 00 грн. 00 коп. - нарахована пеня; 00 грн. 00 коп. - нарахована комісія.
       Зміст кредитного договору визначено ст. 1054 ЦК України, згідно якої банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України.
       До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним згідно ст. 1055 ЦК України.
Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).
       Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Зміст публічного договору визначений частиною першою ст.633 ЦК України, згідно якої одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернувся ( у тому числі банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для усіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно ст. 634 ЦК України, приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або у інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Виходячи з висновку постанови Верховного Суду від 04.11.2020 року у справі № 720/1394/19 в матеріалах справи відсутні докази про те, що саме ці Умови та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідну заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема ,й щодо сплати відсотків і неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
       АТ КБ «ПриватБанк» розробив умови договору, які зафіксовані Умовами і правилами надання цим Банком послуг. Оскільки умови договору приєднання розроблені кредитором, то такі умови повинні бути зрозумілі споживачам банківських послуг та доведені до їх відома.
Доведення того факту, що умови договору на момент його укладання діяли саме ті умови, на які посилається позивач підлягають доведенню саме АТ КБ «ПриватБанк», тоді як інша сторона у спірних правовідносинах, позичальник, як споживач банківської послуги, з врахуванням положень ст. 633,634 ЦК України, лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції чинній на час укладання договору, розмір процентів на порядок їх сплати за договором визначається в договорі в залежності від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки інших факторів.
       Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не е встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник, згідно ст. 1049 ЦК України, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладений з моменту передання грошей або речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою ( штраф, пеня) є грошова сума чи майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відмотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом законодавства.
У разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він згідно ч.1 ст. 1050 цього Кодексу, зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
       Отже, у разі укладання кредитного договору проценти за користування позиченими коштами визначаються законом щодо розміру та підстав, які визначаються актами законодавства, а також договірні, розмір і підстави стягнення яких, визначають сторони у договорі.
       Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України.
       При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
       Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
       Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
       Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.
       З матеріалів справи вбачається, що відповідно до анкети-заяви позичальник надав банку інформацію про себе, підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у «ПиватБанку» та отримав кредитну картку «Універсальна GOLD», що підтверджено підписом у вказаній заяві. Згідно змісту вказаної анкети-заяви, позичальник ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, погоджується із ними (а. с. 12-13).
       Правильність і достовірність інформації, які ідентифікують позичальника, перевірена уповноваженою особою кредитора при відкриття рахунку і випуску кредитної картки позичальнику.
       Судом встановлено, що у анкеті-заяві, поданій позичальником процентна ставка та розмір кредиту, неустойка, а також інші витрати позичальника за надані банком послуги не зазначена. Крім того, вказана заява не містить умов договору щодо тарифів банківських послуг.
       За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості щодо сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, що вказано в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17.
       Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуально дії закінчується із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
       Як вбачається із поданої апеляційної скарги та додатків до неї представник АТ КБ «Приватбанк» О.Л. Крилова додає заяву про приєднання до умов та правил надання послуг. Однак, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» не надав вищезазначену заяву районному суду.
Статтями 175 та 177 ЦПК України передбачено вимоги до позовної заяви та документи, що додаються до неї. 
Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. 
Статтею 43 ЦПК України регламентуються права та обов`язки учасників справи, відповідно до якої учасники справи мають право, в тому числі, і подавати докази. 
       Тобто, вищевказані норми свідчать про те, що позивач не обмежений в праві надавати докази на підтвердження своїх доводів лише при поданні позовної заяви, а має право надавати такі докази й під час розгляду справи по суті.
       Відповідно до частин 2, 4 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі належні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
       Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач вказував на неможливість надати до суду ті чи інші докази для підтвердження свої доводів. 
       В разі недоведеності позовних вимог, або не підтвердження їх належними доказами, суд має можливість ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову. 
       Відповідно до частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Доводи скаржника відносно того, що суд неповно та всебічно дослідив обставини справи, не встановив дійсного розміру заборгованості відповідача за процентами, а натомість передчасно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, що призвело до безпідставного звільнення відповідача від частини обов?язків за укладеним договором з одних лише формальних міркувань, колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд скаржника та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в заочному рішенні.
       Отже, розглядаючи дану справу, районний        суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив заочне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк»  та стягнення заборгованості лише  щодо отриманого тіла кредиту, з  чим повністю погоджується апеляційний суд.
       З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного заочного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування заочного рішення суду першої інстанції
       За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване заочне про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування заочного рішення згідно доводів апеляційної скарги та позовних вимог позивача. 
       Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню апеляційним судом.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
       Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі заочне рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому заочне рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки, апеляційна скарга не підлягає до задоволення судом апеляційної інстанції, а заочне рішення суду першої інстанції залишається без змін, то перерозподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
        п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.
       Заочне рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.
       Судові витрати залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.О. Єльцов

О.В. Карпенко