ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8890/21 Справа № 208/6885/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 

на додаткове рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розписками, –

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розписками.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розписками, відмовлено.

У травні 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Гусакова О.Б. звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просила стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.

Заява мотивована тим, що 20 листопада 2020 року між ОСОБА_2 та адвокатом Гусаковою О.Б. було укладено договір № 81 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого вартість гонорару адвоката становить 1 800,00 грн. за одну годину, але не більше 20 000,00 грн., але з додатковою оплатою по 1 000,00 грн. за підготовку до кожного судового засідання.

Відповідач поніс судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн., які ним були сплачені в повному обсязі, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 87 від 20 листопада 2020 року, № 88 від 27 листопада 2020 року, № 05 від 05 січня 2021 року, № 12 від 22 січня 2021 року, № 18/2 від 02 березня 2021 року, № 24/2 від 16 березня 2021 року та актом прийому-передачі виконаних робіт з детальним описом від 14 травня 2021 року.

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Гусакової О.Б. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

В іншій частині заяву залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Гусакової О.Б. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір витрат, визначений заявником на правову допомогу, є необґрунтованим, оскільки в документах, якими заявник їх підтверджує, не зазначено розрахунку їх вартості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить додаткове рішення змінити та ухвалити нове, яким стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Гусакова О.Б. просить скаргу позивача залишити без задоволення.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

08 листопада 2021 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Ремез К.І. подала до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що позивач не отримував жодного документу про слухання справи, призначеного на 11 листопада 2021 року, а також заявник просив надати можливість подати обґрунтоване клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання та відкладення розгляду справи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 про час та місце слухання даної справи апеляційним судом повідомлений належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Посилання представника на те, що позивачу необхідний час для можливості подати обґрунтоване клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки можливістю подати таке клопотання сторона позивача скористалася під час розгляду справи в суді першої інстанції, що підтверджується матеріалами справи (а.с.83-89).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду апеляційних скарг на додаткове рішення по справі за заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_2 відповідно до акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги № 81 від 20 листопада 2020 року та квитанцій до прибуткового касового ордеру № 87 від 20 листопада 2020 року, № 88 від 27 листопада 2020 року, № 05 від 05 січня 2021 року, № 12 від 22 січня 2021 року, № 18/2 від 02 березня 2021 року, № 24/2 від 16 березня 2021 року, сплатив витрати на професійну правничу допомогу адвоката 25 000,00 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі та стягуючи з позивача на користь відповідача судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що такі витрати адвоката Гусакової О.Б. були пов`язані з розглядом справи, при цьому суд взяв до уваги клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Ремез К.І. про відмову у задоволенні заяви.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до статті 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору і витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19) зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

Як установлено судом першої інстанції та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, заявником були подані: договір № 81 про надання правової допомоги від 20 листопада 2020 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Гусаковою О.Б., акт прийому-передачі виконаних робіт з детальним описом від 14 травня 2021 року, за яким загальна вартість наданих послуг складає 25 000,00 грн., квитанції до прибуткового касового ордеру № 87 від 20 листопада 2020 року, № 88 від 27 листопада 2020 року, № 05 від 05 січня 2021 року, № 12 від 22 січня 2021 року, № 18/2 від 02 березня 2021 року, № 24/2 від 16 березня 2021 року.

Так, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

З огляду на зазначене, врахувавши характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності і розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, та виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (юридичне консультування, вивчення судової практики, підготовка процесуальних документів, направлення адвокатських запитів, участь у судових засіданнях), а також взявши до уваги заперечення позивача щодо розміру судових витрат, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню в розмірі 5 000,00 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Встановивши, що визначений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн. неспівмірний складності справи та виконаним адвокатом обсягам роботи, є завищеним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Вказаний висновок не суперечить висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, які подані відповідачем на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, до уваги не приймаються, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

При цьому порушень порядку надання та отримання доказів судом не встановлено, оцінка доказів зроблена судом першої інстанції.

Твердження позивача, що відповідачем не надано суду належного розрахунку послуг по правовій допомозі є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами.

Також безпідставним є посилання позивача, що стягнуті з нього витрати в розмірі 5 000,00 грн. не пов`язані з розглядом цієї справи, оскільки спростовуються змістом договору про надання професійної правничої допомоги від 20 листопада 2020 року № 81 та актом прийому-передачі виконаних робіт з детальним описом від 14 травня 2021 року.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивачем не було спростовано факту надання ОСОБА_4 професійної правничої допомоги ОСОБА_2 , її обсягу та вартості робіт.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позивач діяв недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Колегія суддів звертає увагу, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, за змістом частини п`ятої статті 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету – ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

При цьому встановлено, що єдине, на що посилається представник ОСОБА_2 – адвокат Гусакова О.Б. при подані заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, – це сплата гонорару адвокату у зв`язку з розглядом справи.

Отже, заява взагалі не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що саме по собі подання ОСОБА_1 позову не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а висновки суду першої інстанції достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Додаткове рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко