ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/5452/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Пєскова В.Г., Огородніка К.М.,

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

за участі: Відповідача (представник Київської міської ради) - Перепелиця К.М. (розпорядження № 328 від 10.06.2020); Третьої особи (представник ГУ Державної Казначейської служби) -  Кендюх Т.В. (посв. № 242 від 21.12.2019) 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Укренергополіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2021

у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Укренергополіс"
до Київської міської ради
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:
Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),
Головне управління Державної Казначейської служби України у м. Києві,
Департамент фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про стягнення 84 334 114,21 грн, -

ВСТАНОВИВ: 

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

1. Упровадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №     910/5452/18 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Укренергополіс" до Київської міської ради за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головне управління Державної Казначейської служби України у м. Києві, Департамент фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення 84 334 114,21 грн, -

1.1. Судами встановлено, що Київською міською радою 25.01.2007 прийнято рішення №55/716 "Про передачу Закритому акціонерному товариству "Страхова компанія "Укренергополіс" земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-готельного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського, торговельного призначення, підземним паркінгом та для благоустрою ландшафтної зони на перетині вул. Старонаводницької та бул. Дружби народів у Печерському районі міста Києва", відповідно до якого вирішено, зокрема, затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Закритому акціонерному товариству "Страхова компанія "Укренергополіс" для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-готельного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського, торговельного призначення, підземним паркінгом та для благоустрою ландшафтної зони на перетині вул. Старонаводницької та бул. Дружби народів у Печерському районі міста Києва; передати Закритому акціонерному товариству "Страхова компанія "Укренергополіс", за умови виконання пункту 4 цього рішення, в короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку загальною площею 5,36 га для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-готельного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського, торговельного призначення, підземним паркінгом та для благоустрою ландшафтної зони на перетині вул. Старонаводницької та бул. Дружби народів у Печерському районі міста Києва, у тому числі: площею 0,77 га - за рахунок земель відведених відповідно до рішення №1355/7 від 15.10.1979 виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів "Про відведення земельної ділянки Київській міській раді добровільного товариства "Автомотолюбитель УРСР" під будівництво відкритої автостоянки"; площею 0,14 га - за рахунок земель, відведених відповідно до рішення №35 від 12.01.1960 виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих "Про відвод земельних ділянок під будівництво павільйонів "Морозиво" і "Молоко" в Печерському районі" площею 1,36 га - за рахунок частини земель, відведених відповідно до рішення №972 від 19.06.1972р. виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих "Про відведення земельної ділянки управлінню культури міськвиконкому під спорудження пам`ятника Ковпаку С.А. на схилах між бульв. Дружби народів і Старонаводницькою вулицею в Печерському районі"; площею 3,09 га - за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування.
На підставі вказаного рішення між Київською міською радою (орендодавець) та ЗАТ "СК "Укренергополіс"               (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду               (строкове платне користування) земельну ділянку (кадастровий номер 8000000000:82:068:0062) розміром 5,3606 га, що знаходиться на перетині бульвар Дружби народів та вул. Старонаводницької у Печерському районі м. Києва.
1.2.  26.04.2007 Київською міською радою прийнято рішення №482/1143 "Про продаж земельної ділянки Закритому акціонерному товариству "Страхова компанія "Укренергополіс" для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-готельного комплексу               з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського, торговельного призначення, підземним паркінгом та для благоустрою ландшафтної зони на перетині вул. Старонаводницької та бул. Дружби народів у Печерському районі міста Києва без дотримання процедури, визначеної вищенаведеними нормами земельного законодавства.
1.3. На підставі рішення №482/1143 від 26.04.2007 року Київської міської ради 31.05.2007 року між Київською міською радою (продавець) та ЗАТ "СК "Укренергополіс" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:82:068:0062), розташованої на перетині бул. Дружби Народів та вул. Старонаводницької у Печерському районі м. Києва площею 3,7163 га у межах, що перенесені у натуру (на місцевість) і зазначені у технічній документації земельної ділянки. Ціна продажу земельної ділянки склала 55       880       145,00 грн, з яких аванс у сумі 8       485       224,24 грн було сплачено до укладення договору та решту в сумі 47       394       920,76 грн було сплачено впродовж червня - серпня 2007 року, що засвідчується банківськими виписками та платіжними дорученнями, наданими позивачем.  
1.4. 17.10.2007 року між Київською міською радою та ЗАТ "СК "Укренергополіс" було підписано договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 26.02.2007 в частині ідентифікаційних ознак об`єкту земельних відносин, а саме площу 5,3606 га замінено на 1,6443 га, а кадастровий номер з 8000000000:82:068:0062 на 8000000000:82:068:0172. 
1.5. Між ПрАТ "СК "Укренергополіс" (продавець) та ТОВ "Ліберті Плаза" (покупець) 16.03.2011 року укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ "Ліберті Плаза" набуло право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 8000000000:82:068:0062) площею 3,7163 га, яка розташована на перетині вулиць Старонаводницької та бул. Дружби народів у Печерському районі міста Києва.
1.6. Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2012 року у справі №5011-62/2496-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2012 року та постановою Вищого господарського суду України 14.08.2012 року, вирішено: 
- визнати недійсним та скасувати рішення № 55/716 від 25.01.2007               Київської міської ради "Про передачу Закритому акціонерному товариству "Страхова компанія "Укренергополіс" земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-готельного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського, торговельного призначення, підземним паркінгом та для благоустрою ландшафтної зони на перетині бул. Дружби народів та вул. Старонаводницької у Печерському районі м. Києва";
- визнати недійсним та скасувати рішення № 482/1143 від 26.04.2007 Київської міської ради "Про продаж земельної ділянки Закритому акціонерному товариству "Страхова компанія "Укренергополіс" для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-готельного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського, торговельного призначення, підземним паркінгом та для благоустрою ландшафтної зони на перетині бул. Дружби народів та вул. Старонаводницької у Печерському районі м. Києва";
- визнати недійсним, укладений між Київською міською радою та ЗАТ "СК "Укренергополіс" договір оренди земельної ділянки площею 5,36 га, що розташована на перетині вул. Старонаводницької та бул. Дружби народів у м. Києві, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 82-6-00400 від 13.03.2007;

- визнати недійсним, укладений 31.05.2007               між Київською міською радою та ЗАТ "СК "Укренергополіс" договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 3,7163 га, що розташована на перетині вул. Старонаводницької та бул-р. Дружби народів у м. Києві;
- визнати недійсним договір про внесення змін до договору оренди від 13.03.2007, укладений 17.10.2007 між Київською міською радою та ЗАТ "СК "Укренергополіс";
- визнати недійсним, укладений 16.03.2011 між ЗАТ "СК "Укренергополіс" та ТОВ "Ліберті Плаза" договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 3,7163 га, що розташована на перетині вул. Старонаводницької та бул. Дружби народів у м. Києві;
- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ №137558, виданий ЗАТ "СК "Укренергополіс", відповідно до якого власником земельної ділянки є ТОВ "Ліберті Плаза";
- визнати відсутнім у ПрАТ "СК "Укренергополіс" права користування земельною ділянкою площею 1,65 га, вартістю 18795619,79 грн, що розташована на перетині бул. Дружби народів та вул. Старонаводницької у Печерському районі м. Києва;
- визнати відсутнім у ТОВ "Ліберті Плаза" права власності на земельну ділянку площею 3,7163 га, вартістю 42480181,11 грн., що розташована на перетині бул. Дружби народів та       вул. Старонаводницької у Печерському районі м. Києва.
1.7. Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.09.2012 року у справі № 5011-62/2496-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 18.12.2012 року, прийнятого за результатами розгляду заяви прокурора про перегляд рішення Господарського суду м. Києва від 17.05.2012 року у справі №5011-62/2496-2012 за нововиявленими обставинами, скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2012 року у справі №5011-62/2496-2012 в частині визнання недійсним та скасування пункту 1 рішення Київської міської ради №55/716 від 25.01.2007 року "Про передачу Закритому акціонерному товариству "Страхова компанія "Укренергополіс" земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-готельного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського, торговельного призначення, підземним паркінгом та для благоустрою ландшафтної зони на перетині бул. Дружби Народів та вул. Старонаводницької у Печерському районі м. Києва"; відмовлено прокурору у позові в частині позовної вимоги про визнання недійсним та скасування пункту 1 рішення Київської міської ради №55/716 від 25.01.2007 року "Про передачу Закритому акціонерному товариству "Страхова компанія "Укренергополіс" земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-готельного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського, торговельного призначення, підземним паркінгом та для благоустрою ландшафтної зони на перетині бул. Дружби Народів та вул. Старонаводницької у Печерському районі м. Києва"; в іншій частині рішення Господарського суду м. Києва від 17.05.2012 року у справі №5011-62/2496-2012 залишено без змін.
1.8. Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.06.2012 у справі №5011-14/5760-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2012 та постановою Вищого господарського суду України від 20.11.2012, вирішено: 
- витребувати у ПрАТ "СК "Укренергополіс" на користь Київської міської ради земельну ділянку площею 1,6443 га, кадастровий номер 8000000000:82:068:0172, вартістю 18795619,79 грн, що розташована на перетині бульвару Дружби народів та вулиці Старонаводницькій у Печерському районі м. Києва;
- витребувати у ТОВ "Ліберті Плаза" на користь Київської міської ради земельну ділянку площею 3,7163 га, кадастровий номер 8000000000:82:068:0062, вартістю 42480181,11 грн., що розташована на перетині бульвару Дружби народів та вулиці Старонаводницькій у Печерському районі м. Києва.
1.9. Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 року у справі №910/15794/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 23.03.2017 року, відмовлено у задоволенні позову ПрАТ "СК "Укренергополіс" до Київської міської ради про стягнення 97 278 117,10 грн, з яких: 91 359 900,00 грн - збитки та 5 918 216,20 грн - проценти, нараховані за безпідставне збереження грошових коштів. Відмовляючи в задоволенні позову суди вказали, що прийняті у цій справі судові рішення не перешкоджають позивачу звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, подавши позов з інших правових підстав і в межах іншого судового провадження.
1.10. З огляду на те, що земельну ділянку було повернуто відповідачу, позивач керуючись вимогами статей 216, 1212 Цивільного кодексу України звернувся з позовом, згідно якого просив стягнути з відповідача вартості земельної ділянки в сумі 55 880 145,00 грн, сплаченої Київській міській раді за договором купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 31.05.2007 року, який визнаний в судовому порядку недійсним та стягнення 66       633       822,77 грн. 
1.11. Так, 24.03.2017 ПАТ «Страхова компанія «Укренергополіс» звернулося до суду з позовом про стягнення коштів за недійсним договором, а саме 55                    880 145 грн. та процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 66                                        633 822,77 грн. (справа № 910/4913/17) на підставі вимог статей                                        216,   1212 Цивільного кодексу України    з огляду на те, що земельну ділянку було повернуто відповідачу.
1.12. Під час нового розгляду ПАТ «СК «Укренергополіс» подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просив суд стягнути з відповідача 55    880   145 грн. - основної суми боргу, 77  677  730,77 грн. - інфляційних втрат, 10 122 726,54 грн. - 3% річних за період прострочення оплати відповідачем грошових коштів позивачу. 1.13. Судом першої інстанції було відмовлено в прийнятті заяви про збільшення розміру позовних вимог в частині інфляційних втрат в сумі 77  677  730,77 грн.
1.14. 24.09.2018 року Господарським судом міста Києва прийнято рішення у справі №910/4913/17, яким позов задоволено частково. Стягнуто з Київської міської ради на користь ПАТ «СК «Укренергополіс» борг у розмірі 55 880 145 грн., 3% річних у розмірі 7 178 684, 93 грн. та судовий збір у розмірі 229 294, 86 грн. В іншій частині позову   відмовлено.
1.15. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з недійсністю договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 31.05.2007 року, відповідно до якого позивач перерахував грошові кошти у розмірі 55 880 145 грн. до місцевого бюджету, правових підстав для утримання та користування цими коштами у Київської міської ради не має, а тому позовні вимоги щодо стягнення основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
1.16. Щодо переривання строку позовної давності місцевий господарський суд зазначив, що день набрання чинності судовим рішенням у справі № 5011-62/2496-2012 є початком перебігу позовної давності для заявлення вимог про сплату коштів у даному спорі. 
1.17. Зазначене судове рішення набрало законної сили 20.06.2012, а тому строк позовної давності мав закінчитись 21.06.2015. Проте, 19.06.2015 ПАТ «СК «Укренергополіс» звернулося з позовом про стягнення з Київської міської ради збитків в сумі 91    359 900 грн., до суми яких була включена вартість продажу земельної ділянки (55  880 145 грн.), що є предметом спору у цій справі.
1.18. Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 7   178   684,93 грн., суд першої інстанції зазначив, що 3% річних, які нараховані з 21.06.2012 року по 23.03.2014 року задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском строку позовної давності.
1.19. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2019 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.07.2019 року рішення господарського суду залишено без змін.

2. У травні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Укренергополіс»          (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (відповідач) про стягнення грошових коштів в сумі 76  617   266, 81 грн.
2.1. Справу розглянуто з урахуванням заяви позивача про уточнення (про збільшення розміру) позовних вимог, згідно з якою, в межах заявленого позову позивач просив стягнути з Київської міської ради 84   334   114, 21 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 24.03.2014 по 28.08.2019.
2.2. Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат у зв`язку із неповерненням відповідачем грошових коштів за правочином, визнаним недійсним в судовому порядку у справі №5011-62/2496-2012 (триваюче порушення).
2.3. Предметом заявленого позову у цій справі є вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 84    334    114, 21 грн., у зв`язку з безпідставним зберіганням коштів в сумі 55     880    145 грн., що нараховані за період з 24.03.2014 по 28.08.2019    (заява про уточнення (збільшення розміру) позовних вимог від 10.09.2019.

Короткий зміст та мотиви рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 у справі № 910/5452/18 позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укренергополіс» задоволено частково, вирішено стягнути з Київської міської ради 56    662     467, 01 грн інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 414     348, 85 грн. 
3.1. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було правомірно заявлено вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з 24.03.2014 по 28.08.2019, вказані вимоги задоволено частково в сумі 56                                        662         467,01 грн, оскільки до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція); відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду 05.07.2019 року по справі    № 905/600/18.

4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2021 частково скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 у справі №910/5452/18, в частині задоволення вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укренергополіс»          про стягнення з Київської міської ради інфляційних втрат по сумі 28     438    804, 35 грн. нарахованих за період з 03.2014 до 05.2015.
Прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, в решті рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 у справі №910/5452/18          залишено без змін, викладено резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 у справі №910/5452/18 наступним чином:
«Позов задовольнити частково. 
Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, ідентифікаційний код: 22883141) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укренергополіс» (01042, м. Київ, бул. Дружби Народів 19, ідентифікаційний код: 32707743) 28    223  662,66 грн. (двадцять вісім мільйонів двісті двадцять три тисячі шістсот шістдесят дві гривні 66 копійок) інфляційних збитків, 209 678 грн. (двісті дев`ять тисяч шістсот сімдесят вісім гривень) судових витрат.
В іншій частині в позові відмовити.»
4.1. Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про стягнення нарахованих позивачем інфляційних збитків за період, визначений позивачем, а саме з 24.03.2014 року, оскільки відповідачем в суді першої інстанції було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, а тому такі нарахування можуть підлягати до примусового стягнення в межах трирічного строку, що передував зверненню позивача до суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 

5. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Укренергополіс" звернулось до касаційного господарського суду зі скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2021 в частині відмови у задоволенні позовних вимог у цій справі, в якій скаржник просить Суд касаційної інстанції оскаржувані рішення скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з Київської міської ради на користь позивача 84     334     114,21 грн.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. На виконання вимог п.5 ч.2 ст. 290 ГПК України скаржник зазначає, що касаційна скарга подається на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 06.12.2016 у справі № 917/319/16 та  постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц, від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц, від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, від 24.07.2019 у справі № 910/15794/15.

7. Скаржник переконує, зокрема, що апеляційний господарський суд не дотримався правозастосовчої практики при здійсненні арифметичного підрахунку суми, що підлягає стягненню та застосував норму права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних відносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме здійснив неправильне тлумачення закону та не застосував норму права, яка підлягає застосуванню до даного виду правовідносин щодо переривання строків позовної давності Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц. Також, суд апеляційної інстанції грубо порушив норми процесуального права щодо визначення заяви про збільшення позовної вимоги, як окремої, самостійної вимоги не пов`язаної з позовом, що суперечить принципам господарського процесу та призводить до звуження прав сторін щодо збільшення саме позовних вимог, що суперечить Постанові Вищого господарського суду України 06 грудня 2016 року справа № 917/319/16 (застосовувалось до норм ГПК України в редакції до 2017 р.).

8. Скаржником надано до касаційної інстанції власний розрахунок суми позовних вимог за період з 01.05.2012 по 01.08.2019.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

9. Державною казначейською службою України подано відзив на касаційну скаргу з проханням залишити оскаржувану постанову апеляційного господарського суду без змін, а касаційну скаргу без задоволення. 

Провадження у Верховному Суді

10. Автоматизованою     системою      документообігу     суду    для   розгляду справи № 910/5452/18 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Пєскова В.Г., Погребняка В.Я. що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 17.05.2021.

У зв`язку з перебуванням судді Погребняка В.Я. у відпустці, розпорядженням заступника    керівника    апарату-керівника   секретаріату  КГС ВС  від  06.08.2021 
№ 29.3-02/2449        призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/5452/18. 

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                                      № 910/5452/18 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, 
Пєскова В.Г., Ткаченко Н.Г., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від  06.08.2021.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2021 (прийнятою у складі колегії суддів: Жукова С.В. - головуючого, Ткаченко Н.Г., Пєскова В.Г.), відкрито касаційне провадження у справі № 910/5452/18 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Укренергополіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2021, розгляд справи призначено на 01.09.2021 о 12:15 год.

У зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Н.Г. у відпустці, розпорядженням заступника керівника апарату-керівника секретаріату КГС ВС від 31.08.2021 
№ 29.3-02/2897                 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/5452/18. 

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи
№ 910/5458/18 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, 
Пєскова В.Г., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від         31.08.2021.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.09.2021 оголошено перерву в судовому засіданні у справі № 910/5452/18 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Укренергополіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2021 до   22 вересня 2021 року о  12:50 год. у приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. О.Копиленка, 6, зал № 330.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 

11. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану постанову апеляційного господарського суду залишити без змін, виходячи з такого.

12. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

13. Як встановлено судами під час розгляду справи, предметом заявленого позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 84     334  114, 21 грн, у зв`язку з безпідставним зберіганням коштів в сумі 55   880   145 грн, що нараховані за період з 24.03.2014 по 28.08.2019    (заява про уточнення (збільшення розміру) позовних вимог від 10.09.2019.

14. Предметом касаційного оскарження є незгода позивача із висновками обох попередніх інстанцій про розмір стягнення на користь позивача інфляційних втрат, отже, зважаючи на зміст предмету судового розгляду, доводів скаржника, висновків судів попередніх інстанцій, необхідним є вирішення питання правомірності стягнення  судами попередніх судових інстанцій інфляційних втрат, з огляду на те, що вимоги заявлені позивачем за період з 24.03.2014 по 28.08.2019.

15. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

16. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 

17. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. (Висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц)

18. З викладеного можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, що передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (частина друга статті 625 цього Кодексу).

19. Слід погодитись із висновками суду апеляційної інстанції про те, що при зверненні з позовною заявою до суду 02.05.2018 у цій справі, з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності, у позивача виникло право заявити до стягнення в межах встановленого строку позовної давності для стягнення інфляційних втрат суму, нараховану за період 3 роки, що передували подачі позову, а саме з 02.05.2015.

20. У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2   статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму «інфляційних втрат» як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

21. У кредитора згідно з частиною 2   статті 625 ЦК України    є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

22. Об`єднана палата у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18, зазначила, що нарахування «інфляційних втрат» за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

23. Відповідно до частини 6     статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»    висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

24. Частиною 4    статті 236 ГПК України    передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.

25. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

26. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

27. Згідно із статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

28. Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
29. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. 

30. Апеляційний господарський суд дійшов до висновків, що у межах заявленого позову, до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, отже з урахуванням строків позовної давності, обмежив останніми трьома роками, які передували подачі позову суму інфляційних втрат позивача та здійснив власний розрахунок, який не спростовано під час касаційного оскарження.

31. Судом другої інстанції зазначено, що нарахування інфляційних втрат проведено окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначено виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення і за кожен місяць, в якому мала місце інфляція. При цьому до розрахунку включено й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування за наступний період здійснено з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

32. Тобто, під час розрахунків, апеляційний господарський суд врахував висновки що викладені у Постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та Постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19

33. Отже, слід погодитись із висновками суду другої інстанції про те, що місцевий господарський суд дійшов помилкових висновків про задоволення вимог позивача по сумі заявлених до стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 24.03.2014 по 28.08.2019.

34. Колегія суддів Касаційного господарського суду за наведених скаржником мотивів не вбачає підстав для сумнівів у правильності проведеного апеляційним судом розрахунку.

35. Щодо доводів скаржника стосовно прийняття оскаржуваної постанови суду другої інстанції без урахування правових висновків викладених у постанові Вищого господарського суду України від 06.12.2016 у справі № 917/319/16 та  постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц, від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц, від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, від 24.07.2019 у справі № 910/15794/15, колегія суддів зазначає таке.

36. Верховний Суд відхиляє посилання на постанову Вищого господарського суду України від 06.12.2016 у справі № 917/319/16 з огляду на положення частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

37. Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. 

38. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

39. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 №925/3/17, пункт 40 постанови від 25.04.2018 №910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №910/8956/15 та 13.09.2017 у справі №923/682/16.

40. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц).

41. Отже для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

42. Так, у справі у постановах від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц, положення статті 625 ЦК України застосовувались у зв`язку із неналежним виконанням державою грошового зобов`язання, яке виникало з рішення суду, а також спори стосувались визначення відповідної судової юрисдикції.

43. Водночас, правовідносини у справах №922/4099/17, №918/329/16, №910/16945/14, №908/1394/17, №642/493/17-ц, №127/15672/16-ц,№ 91015794/15  також, не є подібними, у розумінні критеріїв подібності. 

44. Таким чином, Верховний Суд відхиляє як помилкові доводи скаржника про те, що оскаржувана постанова апеляційного господарського суду у цій справі прийнята без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у зазначених скаржником постановах Верховного Суду, оскільки зміст правовідносин, їх предмет, підстави та правове регулювання, а також встановлені фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у зазначених справах і у справі, яка переглядається, є різними; у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах.

45. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), яку згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

46. З огляду на встановлені судами обставини справи та надану їм оцінку, Верховний Суд зауважує, що зазначені у касаційній скарзі доводи не є підставою для скасування постанови апеляційного господарського суду, оскільки вони не доводять порушення або неправильного застосування під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
47. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
48. Згідно з статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
49. Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені апеляційним господарським судом, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд вважає, що оскаржувана постанова апеляційного господарського суду прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх зміни чи скасування відсутні.
Судові витрати
50. Зважаючи на висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду про залишення касаційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Укренергополіс" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2021 у справі №910/5452/18 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  С.В. Жуков

Судді                                                                                              В.Г. Пєсков

                                                                                          К.М. Огороднік